ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Харків

справа № 639/1901/23

провадження № 22-ц/818/907/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.01.2014 по 23.02.2022 в загальній сумі 57340,16грн., інфляційних витрат в сумі 5834,27 грн., 3 % річних в сумі 924,11 грн., та судового збору у розмірі 2684 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг централізованого опалення, підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, отримують такі послуги, але не в повному обсязі здійснюють оплату, внаслідок чого утворилася зазначена заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/ НОМЕР_1 у ХОУ АТ «Ощадбанк» м. Харкова, МФО 351823, ) заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.01.2014 по 23.02.2022 в загальній сумі 57340,16грн. (п`ятдесят сім тисяч триста сорок грн. 16 коп.)

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/ НОМЕР_1 у ХОУ АТ «Ощадбанк» м. Харкова, МФО 351823, ) інфляційні витрати в сумі 5834,27 грн. (п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири грн. 27 коп.) та 3% річних в сумі 924,11 грн. (дев`ятсот двадцять чотири грн. 11 коп.)

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_2 у ХОУ АТ «Ощадбанк» м. Харкова, МФО 351823, ) сплачену суму судового збору у розмірі 2684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) по 894,66 грн. (вісімсот дев`яносто чотири грн. 66 коп.) з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили застосувати позовну давність до вимог позивача, у задоволенні позовних вимог відмовити

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказів того, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води суду не надано, наявність особового рахунку не є доказом надання послуг підприємством та не є доказом споживання цих послуг. Вказує, що позивач не надав жодних доказів про отримання відповідачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Зазначає, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, а додаток у вигляді відомості нарахування і сплати за теплову енергію не є таким розрахунком та доказом заборгованості. Зазначили, що не були належним чином повідомлені про розгляд справи, отже просять застосувати строк позовної давності.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачі не виконують свого обов`язку по оплаті наданих їм послуг, тому наявні підстави для стягнення з них в солідарному порядку заборгованості з період з 01.01.2014 по 23.02.2022.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає КП «ХТМ».

За вказаною адресою КП «ХТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 на ім`я відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно розрахунку заборгованість за надані відповідачам послуги з теплопостачання за період з 01.01.2014 по 23.02.2022 в загальній сумі становить 57340,16 грн. (а.с. 4-5)

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 (а.с. 45).

Вказані документи були надані суду лише під час звернення апелянтів до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 березня 2025 року залучено до участі у справі у якості правонаступників ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Одним з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є те, що їх не було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вони просять про застосування строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 травня 2023 року було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно ст. 274 ЦПК України, малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8)думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Справи, які є малозначними визначені ч.6 ст. 19 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не отримували від суду першої інстанції копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви, отже не знали про розгляд справи, оскільки відправлення, яке направлялося на адресу відповідача ОСОБА_1 повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову відповідачів від одержання чи про їх незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачі у справі не були належним чином повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції, а тому мають право заявити про застосування позовної давності.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (надалі Порядок).

Абзацами 5 та 11 статті 3 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку реєстрація місця проживання чи перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, які в розумінні статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є документами що підтверджують місце реєстрації чи перебування фізичної особи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (до 18.08.2023 року), ОСОБА_4 були користувачами теплової енергії та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу Українивласник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (стаття 151Житлового кодексу України).

Таким чином, обов`язковою до сплати незалежно від проживання є послуга з постачання тепла (опалення). Крім того, власники житла зобов`язані оплачувати й житлові послуги, тобто послуги з управління багатоквартирним будинком і прибудинковою територією. Тариф розраховується відповідно до загальної площі квартири.

Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2014 по 23.02.2022 в загальній сумі 57340,16грн., інфляційних втрат в сумі 5834,27 грн., 3 % річних в сумі 924,11 грн.

Відповідачі звернулися до суду із заявою, в якій заперечують проти зазначеного розміру заборгованості та вказують, що вимоги про сплату заборгованості за опалення та гарячу воду за період з 01.01.2014 по 23.02.2022 а також 3% річних та індекс інфляції за відповідний період, не підлягають задоволенню з огляду пропущення строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог по даній справі станом на 12.03.2020 року (на момент встановлення карантину) не сплила, її перебіг зупинений до кінця дії карантину. Перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину.

Окрім того, вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Крім того, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на час розгляду справи.

Колегія суддів, з урахуванням п.12,19 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вважає, що заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 квітня 2017 року по 23.02.2022 року у сумі 46584,93 грн., що знаходиться в межах позовної давності підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Розрахунок заборгованості відповідає діючим тарифам та умовам надання послуг, не спростований відповідачами.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» нараховано 5834,27 грн - сума інфляційних втрат та 924,11 грн - три процента річних, за період з квітня 2020 по лютий 2022 року, на що підприємством також надано відповідні розрахунки.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачами до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачів за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості в солідарному порядку за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води за період з 01 квітня 2017 року по 23.02.2022 року у сумі 46584,93 грн. та 5834,27 грн - сума інфляційних втрат та 924,11 грн - три процента річних, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачам, матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в межах позовної давності.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено на 83,2%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2233,08 грн. підлягає стягненню з на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» по 1116,54 грн з кожного.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено на 16,8%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 676,36 грн підлягає стягненню з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1556,72 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року змінити в частині суми стягнення.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання- задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2017 року по 23.02.2022 року у сумі 46584,93 грн. та 5834,27 грн - сума інфляційних втрат, 924,11 грн - три процента річних.

В іншій частині в задоволенні позову Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1556,72 грн. судового збору, по 778,36 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова