Справа № 209/21/25
Провадження № 2/209/320/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Корнєєвої І.В.,

з участю секретаря Циганок А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

06.01.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Позовні вимоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» обґрунтовує тим, що 17.12.2020 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі - АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», Банк, Кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі Відповідач, Споживач, Клієнт) укладено Кредитний договір № 2939 (далі Кредитний договір).

Відповідно до Кредитного договору, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі УДБО), розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей Кредитний договір, що разом становлять єдиний Кредитний договір, Банк зобов`язується надати Клієнту грошові кошти (далі Кредит) у тимчасове платне користування, а Клієнт зобов`язується повернути наданий Кредит, сплатити плату за Кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором.

Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів

з Рахунку, платежі з Рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком Клієнта, що відкритий в Банку (далі Рахунок). Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (далі Картка).

Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги. У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до умов Кредитного договору, Цільове призначення Кредиту: на споживчі потреби.

Відповідно до умов Кредитного договору, процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом.

Відповідно до п.8-9 ч.1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені.

Відповідно до умов Кредитного договору, Клієнт підтверджує, що він самостійно ознайомився з інформацією на Офіційному сайті Банку, необхідною для отримання споживчого кредиту, він усвідомлено прийняв рішення щодо укладення цього Кредитного договору. Банк надав йому у письмовій формі актуальний на дату укладення цього Кредитного договору Паспорт споживчого кредиту та всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування, в тому числі для порівняння різних пропозицій Банку з метою прийняття Клієнтом обґрунтованого рішення про укладення цього Кредитного договору, а також що Банк не обмежував його у часі для ознайомлення із зазначеною інформацією та для прийняття рішення.

Відповідно до умов Кредитного договору, Цей кредитний договір укладений в 2 (двох) примірниках, що мають однакову юридичну силу, один для Клієнта, інший - для Банку.

Відповідно до умов Кредитного договору, Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами цього Кредитного договору та діє до повного виконання Сторонами зобов`язань за Договором.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова ВП ВС від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)). Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 28.03.2024р. згідно умов Договору факторингу № 28/03/24, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» () відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 2939 від 17.12.2020 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (), а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача.

Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 135850,19 грн., із яких:

· Заборгованість по тілу кредиту: 71711,89 грн.

· Заборгованість по відсотках: 1,42 грн.

· Заборгованість по комісії: 64136,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 512 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією із таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом.

Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості врегулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов Кредитного договору, Клієнт дає згоду на можливу заміну кредитора і відступлення права вимоги за цим Договором. Банк зобов`язаний письмово повідомити Клієнта про заміну Кредитора в зобов`язанні протягом 10 (десяти) робочих днів.

Керуючись ст. 512 514, 516 ЦК України та у зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено:

«Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від

клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати

від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.».

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

На виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» повідомляє, що було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення Адвокатської вимоги № -АВ від 24.12.2024 р. (надалі Вимога) на адресу Відповідача.

Відповідно до Ухвали Верховного Суду від 7 липня 2021 року у справі № 210/5129/17, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу сторони є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Аналогійний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б.

Слід зазначити, що спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15,16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу.

Даної позиції дотримується Конституційний Суд України, який в своєму рішенні від

09.07.2002 № 15-рп/2002 дав роз`яснення застосування способу захисту свого порушеного права шляхом досудового вирішення спору. Так, зокрема Конституційний Суд України зазначив, що: можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, утому числі досудового врегулювання спору; обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист; обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з

власних інтересів, його використовує.

Згідно із нормами ЦПК України, кожна із сторін судового процесу має право на професійну правничу допомогу, Позивач скориставшись цим правом, звернувся до адвоката ДОРОШЕНКО Марини Анатоліївни та отримав професійну допомогу задля можливості правильного формування та подання процесуальних документів до суду.

ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» повідомляє суд, що судові витрати Позивача складаються виключно зі сплаченого ним судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

04.09.2021 в газеті «Голос України» № 168 опубліковано оголошення Вищої ради правосуддя про створення та забезпечення функціонування трьох підсистем (модулів) ЄСІТС, яким Вища рада правосуддя повідомила, що відповідно до пункту 2 § 2 «Прикінцеві положення» розділу 4 Закону окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Так, у вказаному оголошенні відсутні посилання на уведення в дію положень Закону

2147 в частині змін щодо включення у статтю 4 Закону України «Про судовий збір» частини третьої стосовно застосування понижуючого коефіцієнта при поданні до суду документів в електронній формі.

Разом з цим порядок набрання чинності наведеним положенням був передбачений у

самому Законі 2147, абзацом четвертим § 2 «Прикінцеві положення» розділу 4 якого було визначено, що підпункт «б» підпункту 1 пункту 17 цього розділу вводиться в дію з дня початку функціонування підсистеми (модуля) ЄСІТС, що забезпечує функціонування процедури реєстрації, автентифікації та доступу осіб до функціонуючих підсистем (модулів) ЄСІТС (електронний кабінет).

Отже, Законом 2147 був визначений порядок набрання чинності вказаним положенням, що пов`язується із днем початку функціонування підсистеми (модуля) ЄСІТС, яка забезпечує функціонування процедури реєстрації, автентифікації та доступу осіб до функціонуючих підсистем (модулів) ЄСІТС (електронний кабінет).

Після 04.10.2021 р. при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати на правничу допомогу. Правила, за якими реалізується ця засада судочинства, розглянула колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19, відповідно до якої було зазначено: «якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У Верховному Суді також погодилися з такими висновками.

Там виходили з того, що відповідно до ст. 137 ЦПК розмір витрат на оплату послуг

адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи».

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

Отже, Позивач надає усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову.

З огляду на вищевикладене та керуючись нормами чинного законодавства України, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, , НОМЕР_2 у АТ «СЕНС БАНК», код банку (МФО) 300346) заборгованість за Кредитним договором № 2939 від 17.12.2020р. у розмірі 135850,19 грн.;у порядку розподілу судових витрат стягнути із Відповідача на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, , НОМЕР_2 у АТ «СЕНС БАНК», код

банку (МФО) 300346) судовий збір у розмірі 2422,40грн.; стягнути із Відповідача на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, , НОМЕР_2 у АТ «СЕНС БАНК», код банку (МФО) 300346) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00грн.; провести розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 - без участі Позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025, цивільну справу передано для розгляду судді Корнєєвій І.В.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзерзинська Дніпропетровської області від 07.02.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу роз`яснено право подавати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, зокрема право суду вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідачем ОСОБА_1 20 лютого 2025 року надано до суду відзив на позовну заяву , відповідно до якого відповідач зазначив, що 17 грудня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 кредитний договір № 2939, за умовами якого позичальниці надано кредит у сумі 74400 грн. на споживчі потреби строком на 60 місяців до 17 грудня 2025 року.

Пунктом 1.2 вказаного вище кредитного договору встановлено фіксовану процентну

ставку на строкову заборгованість у розмірі 0,001 % річних. Цим же пунктом встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту:

- з 17 грудня 2020 року до 16 квітня 2022 року - 5 % від суми кредиту;

- з 17 квітня 2022 року до 16 липня 2023 року - 4 % від суми кредиту;

- з 17 липня 2023 року до 16 жовтня 2024 року - 3 % від суми кредиту;

- з 17 жовтня 2024 року до 17 грудня 2025 року 1,95 % від суми кредиту.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж).

Внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунковокасовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 "Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки" цього кредитного договору.

Згідно з графіком платежів встановлено щомісячну сплату за надані додаткові супутні послуги - "розрахунково-касове обслуговування" (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування із 17 грудня 2020 року до 17 грудня 2025 року сукупно складає 155682 грн.

Оплату загальної суми таких послуг у розмірі 155682 грн розподілено на 60 щомісячних платежів.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, підтверджується, що з 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 здійснила наступні щомісячні платежі, де, у тому числі, сплатила на користь банку комісію на загальну суму у розмірі 45231,12 грн, а саме:

- 18 січня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 лютого 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 березня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 19 квітня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 травня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 18 червня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 19 липня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 18 серпня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 20 вересня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 18 жовтня 2021 року - 130,56 грн щомісячної комісії;

- 19 жовтня 2021 року - 3589,44 грн простроченої комісії;

- 17 листопада 2021 року 284,08 грн щомісячної комісії;

- 22 листопада 2021 року 3435,92 грн простроченої комісії;

- 17 грудня 2021 року 437,60 грн щомісячної комісії;

- 11 січня 2022 року 3282,4 грн простроченої комісії;

- 17 січня 2022 року 591,12 грн щомісячної комісії;

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк

або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України "Про споживче кредитування", який набув чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до

загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а

також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами N 204/224/21 зроблено висновок про те, що: якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Зі змісту кредитного договору убачається, що необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунковокасове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд за подібних правовідносин у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №611/679/21.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).

Зі змісту позову убачається, що позивач просить стягнути з позивачки заборгованість у загальному розмірі 135580,14 грн, з яких 71711,89 грн залишок простроченого кредиту; 1,37 грн залишок прострочених відсотків; 64136,88 грн залишок

прострочених комісій.

Ураховуючи, що зміст укладеного кредитного договору, на який посилається позивач, як на підставі позову НЕ МІСТИТЬ інформації (відомостей) щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальниці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), що робить нікчемними положення пункту 1.2. кредитного договору щодо обов`язку позичальниці щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", тому вимоги позивача про стягнення з позичальниці залишку прострочених комісій у розмірі 64136,88 грн не підлягають задоволенню.

Крім того, ураховуючи, що позичальницею було сплачено на користь банку грошові кошти у розмірі 45231,12 грн., які позикодавцем були безпідставно віднесені у рахунок погашення комісії, ця сума коштів має бути зарахована у рахунок погашення залишку простроченого кредиту, тобто пропорційно зменшена на цю суму до 26480,17 грн. (71 711,89 грн. 45 231,12 грн.).

Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності

між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Враховуючи, що пункт 1.2 кредитного договору є нікчемним в силу вимог закону, тому в порядку застосування наслідків нікчемності правочину, необхідно вказану вище суму грошових коштів, сплачених позичальницею на користь банку у розмірі 45231,12 грн. зарахувати у рахунок погашення інших обов`язкових платежів, що по своїй суті забезпечить захист інтересу позичальниці у правовій визначеності.

Зазначене також узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

На підставі викладеного вище, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення простроченої комісії у розмірі 64136,88 грн., а вимоги в частині стягнення залишку простроченого кредиту можливо задовольнити лише на суму 26480,17 грн.

Вказане відповідає усталеній практиці Верховного Суду, яка з огляду не положення ч.4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судом під час розгляду справи.

Вимога про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн у всякому разі не може бути задоволена, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове

рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Як на підставу задоволення вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат у розмірі 6000 грн, представниця позивача посилається на те, що нею виконані такі роботи (надано послуги): правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Цикл Фінанс» на що витрачено 1,5 години часу, вартість цих робіт визначена у розмірі 2250 грн; складено позовну заяву про стягнення заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, витрачений час 3 години, вартість послуги 3000 грн; формування додатків до позовної заяви, витрачено часу 1 година, вартість послуги 750 грн.

Відповідачка звертає увагу, що такі послуги як проведення правового аналізу, надання консультацій клієнту щодо підстав та способу захисту його прав, підготовка та подання до суду позову з додатками, фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції для подання позову. Отже, правнича допомога адвоката полягала лише у складанні позову у справі, з використанням незначної кількісті нормативно-правових актів, стосовно яких існує судова практика.

Вказане відповідає практиці Верховного Суду, викладеній зокрема у постанові від 20.09.2023 у справі № 753/7936/22.

Зважаючи на викладене вище, витрати на правничу допомогу заявлені до стягнення

у вказаному розмірі вочевидь не відповідає засадам розумності, співмірності, реальності та обсягу фактично виконаних робіт (наданих послуг), тому не підлягають задоволенню з цих підстав.

Відповідач Солдатенко Г.Б. просить позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити частково з підстав та в обсязі, викладених у цьому відзиві, вирішити питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Представником ТОВ «Цикл Фінанс» надано 24 лютого 2025 року надано відповідь на відзив відповідача , відповідно до якого зазначено, що відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним Договором в повному обсязі.

Згідно з п.1.2 Кредитного договору за цим Договором Банк надає Клієнту грошові кошти (далі - Кредит) на наступних умовах: Сума Кредиту 74 400,00 (сімдесят чотири тисячі чотириста гривень 00 коп.); Строк кредитування 60 місяців; Кінцева дата повернення Кредиту: 17 грудня 2025 р.; Цільове призначення: на споживчі потреби; Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за Кредитом у розмірі: 0,001% річних; Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: з 17.12.2020 по 16.04.2022 5% від Суми Кредиту, з 17.04.2022 по 16.07.2023 4% від Суми Кредиту, з 17.07.2023 по 16.10.2024 3% від Суми Кредиту, з 17.10.2024 по 17.12.2025 1,95% від Суми Кредиту.

Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за Кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за Кредитом: 56% річних.

За п.1.3 Кредитного договору Банк формує Графік платежів, який викладено в розділі 4 цього Договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, Щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін.

Згідно з п.3.6.2 Кредитного договору Банк надав для ознайомлення в письмовій формі Паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до п.2 ч.4 Паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 1 по 15 міс. 3720,00 грн., з 16 по 30 міс. 2976,00 грн., з 31 по 45 міс. 2232,00 грн., з 46 по 60 міс. 1450,80 грн. від суми кредиту.

Відповідач під час укладення договору ознайомлювалась з його текстом та змістом в

цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитними договором жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи.

Підписавши Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту Відповідач підтвердила, що вона отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до п.2 ч.4 Паспорта споживчого кредиту зазначено розмір комісії за користування кредитними коштами, які були узгодженні з Відповідачем, а тому стягнення з Відповідача заборгованості за надані додаткові послуги, які були узгоджені є правомірними, а їх розмір чітко був визначений під час укладання договору.

Також зазначаємо, що у період з 28.03.2024 року (дата укладання Договору факторингу) по 04.01.2025 року (дата звернення до суду) жодна комісія не нараховувалась.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу Позивача:

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися

правничою допомогою.

Відповідно до ч. 8. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має

сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

ТОВ «Цикл Фінанс» до позовної заяви було додано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) та платіжну інструкцію про сплату адвокатських послуг, що підтверджує витрати Позивача на надання правничої допомоги для захисту своїх порушених прав.

Отже, ТОВ «Цикл Фінанс» здійснив всі заходи на підтвердження надання професійної правничої допомоги для подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

З отриманого відзиву зрозуміло, що Відповідачу в повній мірі відомо про факт наявності заборгованості за Кредитним договорам, більше того, Відповідач вчиняє дії щодо уникнення сплати заборгованості, яка склалась у зв`язку з його відмовою виконувати взяті на себе зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просить з адовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідачем ОСОБА_1 03 березня 2025 року до суду надані заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача, зазначивши, що17 грудня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 кредитний договір № 2939, за умовами якого позичальниці надано кредит у сумі 74400 грн. на споживчі потреби строком на 60 місяців до 17 грудня 2025 року.

Пунктом 1.2 вказаного вище кредитного договору встановлено фіксовану процентну

ставку на строкову заборгованість у розмірі 0,001 % річних. Цим же пунктом встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту:

- з 17 грудня 2020 року до 16 квітня 2022 року - 5 % від суми кредиту;

- з 17 квітня 2022 року до 16 липня 2023 року - 4 % від суми кредиту;

- з 17 липня 2023 року до 16 жовтня 2024 року - 3 % від суми кредиту;

- з 17 жовтня 2024 року до 17 грудня 2025 року 1,95 % від суми кредиту.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж).

Внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунковокасовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 "Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки" цього кредитного договору.

Згідно з графіком платежів встановлено щомісячну сплату за надані додаткові супутні послуги - "розрахунково-касове обслуговування" (колонка 8 графіку).

Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування із 17 грудня 2020 року до 17 грудня 2025 року сукупно складає 155 682 грн.

Оплату загальної суми таких послуг у розмірі 155682 грн розподілено на 60 щомісячних платежів.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, підтверджується, що з 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 здійснила наступні щомісячні платежі, де, у тому числі, сплатила на користь банку комісію на загальну суму у розмірі 45 231,12 грн, а саме:

- 18 січня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 лютого 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 березня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 19 квітня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 травня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 18 червня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 19 липня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 18 серпня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 20 вересня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 18 жовтня 2021 року - 130,56 грн щомісячної комісії;

- 19 жовтня 2021 року - 3589,44 грн простроченої комісії;

- 17 листопада 2021 року 284,08 грн щомісячної комісії;

- 22 листопада 2021 року 3435,92 грн простроченої комісії;

- 17 грудня 2021 року 437,60 грн щомісячної комісії;

- 11 січня 2022 року 3282,4 грн простроченої комісії;

- 17 січня 2022 року 591,12 грн щомісячної комісії;

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України "Про споживче кредитування", який набув чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а

також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами N 204/224/21 зроблено висновок про те, що: якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Зі змісту кредитного договору убачається, що необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11,частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд за подібних правовідносин у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №611/679/21.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження №61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі №168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22).

Зі змісту позову убачається, що позивач просить стягнути з позивачки заборгованість у загальному розмірі 135580,14 грн, з яких 71711,89 грн залишок простроченого кредиту; 1,37 грн залишок прострочених відсотків; 64136,88 грн залишок

прострочених комісій.

Ураховуючи, що зміст укладеного кредитного договору, на який посилається позивач, як на підставі позову НЕ МІСТИТЬ інформації (відомостей) щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальниці та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), що робить нікчемними положення пункту 1.2. кредитного договору щодо обов`язку позичальниці щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", тому вимоги позивача про стягнення з позичальниці залишку прострочених комісій у розмірі 64136,88 грн не підлягають задоволенню.

Крім того, ураховуючи, що позичальницею було сплачено на користь банку грошові

кошти у розмірі 45 231,12 грн, які позикодавцем були безпідставно віднесені у рахунок погашення комісії, ця сума коштів має бути зарахована у рахунок погашення залишку простроченого кредиту, тобто пропорційно зменшена на цю суму до 26480,17 грн (71711,89 45231,12 грн).

Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Враховуючи, що пункт 1.2 кредитного договору є нікчемним в силу вимог закону, тому в порядку застосування наслідків нікчемності правочину, необхідно вказану вище суму грошових коштів, сплачених позичальницею на користь банку у розмірі 45 231,12 грн. зарахувати у рахунок погашення інших обов`язкових платежів, що по своїй суті забезпечить захист інтересу позичальниці у правовій визначеності.

Зазначене також узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

На підставі викладеного вище, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення простроченої комісії у розмірі 64 136,88 грн, а вимоги в частині стягнення залишку простроченого кредиту можливо задовольнити лише на суму 26 480,17грн.

Вказане відповідає усталеній практиці Верховного Суду, яка з огляду не положення ч.4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судом під час розгляду справи.

Вимога про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн у всякому разі не може бути задоволена, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні

питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021

року у справі N 596/2305/18-ц (провадження N 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Як на підставу задоволення вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат у розмірі 6000 грн, представниця позивача посилається на те, що нею виконані такі роботи (надано послуги): правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Цикл Фінанс» на що витрачено 1,5 години часу, вартість цих робіт визначена у розмірі 2250 грн; складено позовну заяву про стягнення заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, витрачений час 3 години, вартість послуги 3000 грн; формування додатків до позовної заяви, витрачено часу 1 година, вартість послуги 750 грн.

Відповідачка звертає увагу, що такі послуги як проведення правового аналізу, надання консультацій клієнту щодо підстав та способу захисту його прав, підготовка та подання до суду позову з додатками, фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції для подання позову. Отже, правнича допомога адвоката полягала лише у складанні позову у справі, з використанням незначної кількісті нормативно-правових актів, стосовно яких існує судова практика.

Вказане відповідає практиці Верховного Суду, викладеній зокрема у постанові від 20.09.2023 у справі № 753/7936/22.

Зважаючи на викладене вище, витрати на правничу допомогу заявлені до стягнення

у вказаному розмірі вочевидь не відповідає засадам розумності, співмірності, реальності та обсягу фактично виконаних робіт (наданих послуг), тому не підлягають задоволенню з цих підстав.

На підставі викладеного, відповідач ОСОБА_1 просить позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити частково з підстав та в обсязі, викладених у відзиві та у цьому запереченні, вирішити питання щодо розподілу судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Сторони до судового засідання не з`явилися, про час , дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином , надали суду заяви про проведення судового розгляду справи у відсутність представника позивача, відповідача та представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

17 грудня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 кредитний договір № 2939, за умовами якого позичальниці надано кредит у сумі 74400 грн. на споживчі потреби строком на 60 місяців до 17 грудня 2025 року (а.с. 27).

Пунктом 1.2 вказаного вище кредитного договору встановлено фіксовану процентну

ставку на строкову заборгованість у розмірі 0,001 % річних. Цим же пунктом встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту:

- з 17 грудня 2020 року до 16 квітня 2022 року - 5 % від суми кредиту;

- з 17 квітня 2022 року до 16 липня 2023 року - 4 % від суми кредиту;

- з 17 липня 2023 року до 16 жовтня 2024 року - 3 % від суми кредиту;

- з 17 жовтня 2024 року до 17 грудня 2025 року 1,95 % від суми кредиту.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору погашення заборгованості за кредитом, сплата процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж).

Внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково касовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 "Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки" цього кредитного договору.

При цьому, Договір не містить переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно з графіком платежів встановлено щомісячну сплату за надані додаткові супутні послуги - "розрахунково-касове обслуговування" (колонка 8 графіку).

Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування із 17 грудня 2020 року до 17 грудня 2025 року сукупно складає 155 682 грн.

Оплату загальної суми таких послуг у розмірі 155682 грн розподілено на 60 щомісячних платежів.

Згідно розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку за період з 17.12.2020 по 27.03.2024 , наданих позивачем, підтверджується, що з 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 здійснила наступні щомісячні платежі, де, у тому числі, сплатила на користь банку комісію на загальну суму у розмірі 45 231,12 грн., а саме:

- 18 січня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 лютого 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 березня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 19 квітня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 17 травня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 18 червня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 19 липня 2021 року - 3720 грн щомісячної комісії;

- 18 серпня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 20 вересня 2021 року - 3720 грн простроченої комісії;

- 18 жовтня 2021 року - 130,56 грн щомісячної комісії;

- 19 жовтня 2021 року - 3589,44 грн простроченої комісії;

- 17 листопада 2021 року 284,08 грн щомісячної комісії;

- 22 листопада 2021 року 3435,92 грн простроченої комісії;

- 17 грудня 2021 року 437,60 грн щомісячної комісії;

- 11 січня 2022 року 3282,4 грн простроченої комісії;

- 17 січня 2022 року 591,12 грн щомісячної комісії (а.с.12-14 т.1, 49-240 т.1, 1-35 т.2).

АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачці ОСОБА_1 кредит у сумі 74 400,00 грн, що стверджується випискою по особовому рахунку (а.с.49-240 т.1, 1-35 т.2).

28.03.2024 р. згідно умов Договору факторингу № 28/03/24, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» () відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 2939 від 17.12.2020 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» (далі ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (), а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача (а.с.18-21 т.1,23-24, 26).

Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 135850,19 грн., із яких:

· Заборгованість по тілу кредиту: 71711,89 грн.

· Заборгованість по відсотках: 1,37 грн.

· Заборгованість по комісії: 64136,88 грн.(а.с.12-14 т.1).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Виходячи з наведеного вище, до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» від АТ «Банк Кредит Дніпро» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором факторингу № 28/03/24від 28.03.2024.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Подані позивачем докази підтверджують, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір № 2939 від 17.12.2020, отримала кредит, користувалася кредитними коштами банку й допустила прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивачем доведено, а відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано, що вона допустила порушення умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого за Кредитним договором № 2939 від 17.12.2020 утворилася заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за відсотками, які підлягають стягненню з відповідачки.

Разом з тим, з виписки з особового рахунку клієнта банку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання нею боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору.

Одночасно з цим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 64 136,88 грн, є необґрунтованими.

Згідно з абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на вказане вище, положення кредитного договору № 2939 від 17.12.2020 про сплату позичальником на користь банку щомісячної комісії за обслуговування кредиту - з 17 грудня 2020 року до 16 квітня 2022 року - 5 % від суми кредиту;- з 17 квітня 2022 року до 16 липня 2023 року - 4 % від суми кредиту;- з 17 липня 2023 року до 16 жовтня 2024 року - 3 % від суми кредиту;- з 17 жовтня 2024 року до 17 грудня 2025 року 1,95 % від суми кредиту (пункт 1.2 Договору) , суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.

За таких обставин позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 64 136,88 грн, а відтак, позовні вимоги ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписок по особовому рахунку встановлено, що відповідачкою за період користування кредитними коштами було сплачено комісію за обслуговування кредиту у сумі 45 231,12 грн.

З огляду на те, що п.1.2 Кредитного договору визначено комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі- з 17 грудня 2020 року до 16 квітня 2022 року - 5 % від суми кредиту;- з 17 квітня 2022 року до 16 липня 2023 року - 4 % від суми кредиту;- з 17 липня 2023 року до 16 жовтня 2024 року - 3 % від суми кредиту;- з 17 жовтня 2024 року до 17 грудня 2025 року 1,95 % від суми кредиту, графіком погашення кредиту, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними, то необхідно застосувати його наслідки та здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.

З огляду на вищевказане, сплачену відповідачкою комісію у сумі 45 231,12 грн. необхідно вирахувати з суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 26 480, 17 грн. (71711,89 грн. - 45 231,12 грн.).

Таким чином, приймаючи до уваги невиконання відповідачкою ОСОБА_1 обов`язків щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за Кредитним договором №2939 від 17.12.2020, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором №2939 від 17.12.2020 в розмірі 26 480,17 грн,

Суд вважає, що у зв`язку з тим , що з суми основної заборгованості за тілом кредиту вираховано сплачену відповідачкою комісію у сумі 45 231,12 грн. , тому й відсутня прострочена заборгованість по відсоткам в розмірі 1,37 грн.

Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У прохальній частині позову представник позивача просила стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до матеріалів справи долучено наступні документи: договір про надання правничої допомоги № 43453613 від 18.09.2024 (а.с.16-17 т.1 ), додаткову угоду № 2939 від 18.12.2024 до договору № 43453613 про надання правничої допомоги від 18.09.2024 (а.с.22 т.1), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Дорошенко М.А. (а.с. 15 т.1), акт № 2939 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 18.12.2024 (а.с.9 т.1), платіжну інструкцію № 7886 від 26.12.2024 (а.с.25 т.1).

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, розгляд якої проводився в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дійшов переконання, що заявлені представником позивача вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю справи, а також, обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а саме складення позовної заяви, а тому обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2 422,40 грн, які сплачено згідно платіжної інструкції № 8146 від 26.12.2024 (а.с.37 т.1).

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у пропорційному відношенні 36, 93 %, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки та буде пропорційною розміру задоволених позовних вимог становить 894,59 грн (36,93% від 2 422,40 грн).

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» слід стягнути судовий збір в розмірі 894,59 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 15, 81, 133, 137, 141, 223, 247 ч.2, 258, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 612, 1048, 1049, 1054, 1082 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № 2939 від 17.12.2020 в розмірі 26 480 грн. (двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят) грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», сплачений судовий збір у розмірі 894 (вісімсот дев`яносто чотири ) грн. 59 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС», юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, , НОМЕР_2 у АТ «СЕНС БАНК», код банку (МФО) 300346.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст рішення виготовлений 11 березня 2025 року.

Суддя І.В. Корнєєва