Провадження № 2/161/114/25
У Х В А Л А

27 лютого 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича в інтересах державного підприємства «Сетам» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів щодо майна боржника, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича в інтересах державного підприємства «Сетам» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів щодо майна боржника.

До початку судового засідання представником позивача подано заяву про закриття провадження у справі, оскільки відсутній предмет спору та просив також скасувати заходи забезпечення позову.

Крім того, від представника відповідача Терлецького О.М. надійшло клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачів понесених судових витрат у відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що провадження у даній справі з слід закрити, зважаючи на подану представником позивача заяву з цього приводу.

Крім цього, за положеннями ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

При цьому, суд також враховує положення п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.06 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно якого заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Так, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2024 року накладено арешт на приміщення загальною площею 88,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та будівлю гаражів загальною площею 52,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), а також заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, включаючи державних реєстраторів структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в містах Києві та Севастополі державної адміністрації, нотаріусам та акредитованим суб`єктам державної реєстрації, іншим органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, на яке накладено арешт.

А тому, враховуючи, що провадження у справі закрито через відсутність предмету спору, то підстави, які послужили для забезпечення позову, також відпали і суд приходить до висновку, що заяву в цій частині також слід задовольнити.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України).

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, ст.ст. 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження є встановлення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.

При цьому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача, а суд встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У поданій заяві представником відповідача не вказано, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України та є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

З матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, а також зловживання ним своїми процесуальними правами.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважав, що його права були порушені відповідачами.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, яка встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відтак, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Суд звертає увагу, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі 922/2017/17).

«Необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка/які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі № 910/5911/22.

Таким чином відповідачами та їх представником не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц.

З огляду на обставини справи, суд прийшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат понесених відповідачами на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення таких витрат слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, 158, 142 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Провадження у цивільній справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича в інтересах державного підприємства «Сетам» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним правочинів щодо майна боржника закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.08.2024 року, якою накладено арешт на приміщення загальною площею 88,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та будівлю гаражів загальною площею 52,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), а також заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав, включаючи державних реєстраторів структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в містах Києві та Севастополі державної адміністрації, нотаріусам та акредитованим суб`єктам державної реєстрації, іншим органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна, на яке накладено арешт.

Копію ухвали про скасування арешту направити для виконання відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В задоволенні клопотання представника відповідачів Терлецького О.М. про стягнення понесених судових витрат за надання правничої допомоги відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 27 лютого 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк