Справа № 583/6513/24
10 березня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого - судді Сидоренка Р.В.,
при секретарі Якубович В.В.,
за участю позивачки ОСОБА_1 ,
представника 3-ї особи Гончар С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області, про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, суд
27 грудня 2024 року позивач звернулася до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним.
19.09.2024 року Муніципальним закладом «Відділ ЗАГС адміністрації Петушинського району у Володимирській області» Російської Федерації було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та (Відповідачем) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 11.02.2015 року видане Муніципальною установою «Відділ запису актів громадянського стану адміністрації Петушинського району».
Згодом між сторонами стали виникати непорозуміння, сварки, відносини погіршилися. Відповідач матеріально сім`ю не утримував, дитині взагалі не приділяв ніякої уваги, не приймав участі у її вихованні. У зв`язку з тим, що сімейне життя не складалося, було прийнято спільне рішення розірвати шлюб.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 24.01,2017 року в справі №583/3656/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є розірваним, що підтверджується відповідною копією рішення суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30.04.2020 року у справі №583/4101/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення нею повноліття.

Лише у кінці 2021 року, а саме 24.12.2021 року Федеральна служба судових приставів у Володимирській області Російської федерації порушила виконавче провадження №84037/21/33014-ИП щодо утримання з Відповідача по справі на користь Позивачки аліментів на утримання ОСОБА_3 .

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022р., аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 жодного разу не надходили на її рахунок.

Фактично дитина повністю перебуває на утриманні позивачки вже тривалий час. З віком виникають додаткові витрати для повноцінного розвитку дитини. Крім одягу, їжі, ліків та необхідних речей для життя, у доньки виявилися творчі здібності, які вона як мама, прагне їх розвивати. Донька із захватом відвідує безліч гуртків, що підтверджується доданими до позовної заяви документами, приймає участь у конкурсах, відвідує інші міста України, де займає призові місця. Щоб не втратити жагу дитини, вона максимально намагається підтримувати її в усіх починаннях, але для цього потрібні, додаткові кошти.

Відповідач продовжує проживати на території російської федерації, що унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків, навіть не цікавиться життям, здоров`ям дитини. Жодного разу не відвідував її у дитячому дошкільному закладі, у школі, на гуртках, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Усе вищезазначене свідчить виключно про одне, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Про це свідчить байдуже ставлення батька до життя доньки та її життєвих потреб.

В зв`язку з викладеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини та змінити спосіб стягнення аліментів.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 14.01.2025 було відкрите провадження у справі та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 29.01.2025 було закрите підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 20.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області, про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав в частині вимог щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишено без розгляду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю із підстав викладених у ньому. Позивач додатково пояснила, що відповідач на протязі тривалого часу зовсім байдуже ставиться до дитини, взагалі не приділяє їй будь-якої уваги, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться її життям та розвитком.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився. У зв`язку із тим, що останній є громадянином російської федерації та мешкає на території росії, виклик останнього здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

і згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представники третьої особи в судовому засіданні підтримала вимоги позивачки.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.09.2024 року Муніципальним закладом «Відділ ЗАГС адміністрації Петушинського району у Володимирській області» Російської Федерації було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_3 . Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 11.02.2015 року видане Муніципальною установою «Відділ запису актів громадянського стану адміністрації Петушинського району».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 24.01,2017 року в справі №583/3656/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є розірваним, що підтверджується відповідною копією рішення суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30.04.2020 року у справі №583/4101/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення нею повноліття.

24.12.2021 року Федеральна служба судових приставів у Володимирській області Російської федерації порушила виконавче провадження №84037/21/33014-ИП щодо утримання з Відповідача по справі на користь Позивачки аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Згідно довідок виданих Бакирівським старостинським округом Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської обл. від 10.09.2019 р. та від 20.11.2024 ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані та проживали у АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з довідки від 06.12.2024 р.№350, яку надало ПП «Базис», позивач має склад сім`ї з чотирьох осіб: вона, чоловік ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 , які фактично проживають : АДРЕСА_2 .

Згідно довідки, виданою Ліцеєм імені Б.Д. Антоненка - Давидовича Охтирської міської ради Сумської області від 26.11.2024 р. №1027 та характеристики від 11.12.2024 р. №1092, ОСОБА_3 навчається в 4-А класі. Батько учениці, ОСОБА_6 , за час навчання дитини, з учителями - предметниками та класним керівником не спілкувався. Навчанням доньки, опікується мати.

Згідно довідки виданої комунальним позашкільним навчальним закладом «Охтирський міський центр позашкільної освіти - Мала академія наук учнівської молоді» від 26.11.2024 р. № 01-15/120, ОСОБА_3 навчається у гуртках «Природа і математика», «Юний скульптор». Протягом навчання та відвідування гуртків, батько жодного разу не цікавився ні особисто, ні по телефону життям дитини. Супроводжує дитину на заняття та забирає після їх закінчення дитину, мати ОСОБА_7 .

Також судом була досліджена позитивна характеристика позивача за місцем роботи надана директором ОМЦПО-МАН ОСОБА_8 , згідно якої, серед іншого, ОСОБА_1 увесь вільний час приділяє своїй неповнолітній дитині, яка теж є вихованкою позашкільного навчального закладу.

Крім того, судом була досліджена довідка про доходи позивачки за місцем основної роботи.

Позивач ОСОБА_1 28.05.2021 повторно уклала шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.05.2021 р.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно з рішенням УДМС у Сумській обл. №020145567 від 30.10.2024 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «про громадянство України», що підтверджується відповідною довідкою.

Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області від 18 лютого 2025 року № 01-05/583, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини 6 статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

У справі, не надано належних та допустимих доказів тієї обставини, що відповідач, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, яка проживає з матір`ю. Проте батько зобов`язаний вживати усіх можливих заходів щодо спілкування з донькою, участі в її житті, матеріально підтримувати її незважаючи на наявні перешкоди об`єктивного характеру щодо цього.

Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування суд виходить із того, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. У даному випадку при оцінці дій та поведінки відповідача орган опіки та піклування послався виключно на інформацію надану позивачем та з об`єктивних причин не мав змоги повною мірою з`ясувати та дослідити обставини, що характеризують особу відповідача, його поведінку по відношенню до доньки і які б давали підстави прийти до висновку про свідоме та умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків щодо дитини. Орган опіки та піклування не з`ясував та не надав оцінку, чи виконувалось судове рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини на протязі усього часу з часу його звернення до виконання чи до початку здійснення широкомасштабної імперіалістичної агресії з боку російської федерації щодо України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В порядку ст. 171 СК України судом здійснено з`ясування думки спільної малолітньої дитини сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка пояснила суду, що вона наразі мешкає разом із матір`ю (позивачем) та вітчимом, якого дуже любить. Останній раз вона бачила батька, коли вони зустрічались у парку в м. Охтирці, коли вона була дуже малою. Не пам`ятає його в обличчя. Жодних наступних зустрічей не було, батько не телефонує не поздоровляє із святами, не передає подарунки.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).

На думку суду, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Суд першої інстанції не врахував того, що відповідно до положень статті 166 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Також, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

На переконання суду надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження його про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина, зміну ставлення до його виховання не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки ОСОБА_2 вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об`єктивно має таку можливість.

Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що в першу чергу відповідатиме інтересам малолітньої дитини, попередивши останнього про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Судові витрати слід залишити за позивачем без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ст. 150, 155, 164, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко