Справа №274/6223/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Желєвій Т.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності в період з 23.04.2014 року по 03.06.2014 року.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року у справі № 240/5473/18 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 року Міністерством оборони України 02.08.2019 року прийнято рішення призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , якого 24.09.2018 року звільнено з військової служби та 21.05.2018 року під час огляду органами медико-соціальної експертної комісії визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму в сумі 440 500,00 грн.

В подальшому, відповідачем ОСОБА_1 ініційоване звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

За твердженням позивача, відповідач ОСОБА_1 , знаючи про виплату на його користь одноразової грошової допомоги в сумі 440 500,00 грн., у відповідній позовній заяві про таку обставину не сповістив. На виконання судового рішення по справі № 640/19085/19 Міністерством оборони України 13.05.2021 року прийнято рішення призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , якого 17.07.2018 року під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини, у розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму в сумі 528 600,00 грн.

Позивач посилається на положення ст. 1212 ЦК України, яка врегульовує питання набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, та просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 440 500,00 грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2025 року справу прийнято до провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому звернуто увагу на відсутності недобросовісної поведінки ОСОБА_1 як отримувача одноразової грошової допомоги. Учасник зауважує, що будь-яких обставин при зверненні до суду не приховував, учасниками у справах № 240/5473/18 та 640/19085/19 виступали одні і ті самі особи.

На думку сторони, в разі незгоди із наведеним в резолютивній частині рішення у справі №640/19085/19 формулюванням як способу захисту порушених прав позивача Міністерство оборони України не позбавлялось можливості оскаржити рішення з відповідних мотивів. Проте, подана Міністерством оборони України апеляційна скарга таких доводів не містила, апеляційну скаргу подано з інших підстав.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні учасники підтримали наведені вимоги та заперечення з підстав, наведених у письмових заявах по суті спору.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року по справі № 240/5473/18 визнано протиправним та скасовано пункт 8 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 21.05.2018, внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум страхування, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.06.2018 №58; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 21.05.2018, внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення суду відповідачем здійснено нарахування та виплату коштів в сумі 440 500,00 грн. Відповідна обставина визнається учасниками.

Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 року по справі 640/19085/19 зобов`язано Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 р.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 року залишено без змін.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

В даному випадку слід звернути увагу, що набуття майна грошових коштів, здійснювалось на належної правової підстави судових рішень, ухвалених в порядку адміністративного провадження за результатом вирішення спору між учасниками щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З наведеного слідує, що саме в обов`язок суду покладається всебічне та повне з`ясування обставин у справі, виконане на підставі окремої та взаємної оцінки поданих учасниками або витребуваних доказів.

Право на оскарження судового рішення є однією з конституційних засад судочинства. Так, у ст. 129 Конституції України, зокрема, прописаний принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Судове рішення це акт правосуддя, що здійснює захист суб`єктивних прав шляхом застосування норм права для вирішення спору по суті та встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Заявляючи вимогу про повернення набутих коштів позивачем фактично здійснюється позапроцесуальна переоцінка судового рішення, в якому, за твердженням сторони, повинно обумовлюватись обмеження з наведенням в резолютивній частині формулювання: «з урахуванням проведених виплат».

Суд звертає увагу, що приписами процесуального закону (КАС України) врегульовані, зокрема, питання повороту виконання, коли суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує таке питання якщо, скасувавши рішення, задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі, питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягаю виконанню, - за існування обставин помилкової видачі документа або відсутності обов`язку боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, закріплено також можливість роз`яснення судового рішення, ухвалення додаткового рішення. Крім того, положення процесуального закону визначають можливість перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідні процесуальні можливості виявляють достатність заходів на збереження справедливості результатів вирішення спору та, у свою чергу, не можуть підмінятись іншою приватно-правовою взаємодією.

В судовому засіданні не встановлено обставин звернення позивача з наведеними процесуальними ініціативами, а недобросовісність дій відповідача при повторному зверненні із вимогою про виплату одноразової грошової допомоги, достатніми доказами не доведена, грунтується на висловлених стороною позивача припущеннях.

Оскільки в судовому засіданні представник позивача, уточнюючи підстави звернення із вимогами, просив надати оцінку добросовісності поведінки відповідача, суд зазначає.

Так, в описовій частини рішення від 06 листопада 2020 року по справі № 640/19085/19 суд вказав: «У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить: визнати протиправним дії Міністерства оборони України щодо відмови виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги згідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, причина інвалідності - поранення, контузія травма, пов`язана із захистом Батьківщини. Вказує, що звернувшись до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності отримав відмову, оскільки на переконання останнього минув дворічний термін, протягом якого можливо було отримати таку грошову допомогу. Тому, вважаючи дії відповідача протиправними, позивач просить суд зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби».

Отже, наведений зміст позовних вимог не свідчить про свідомий намір спотворити об`єктивні дані, звернення до суду із позовом відбулось у зв`зку із зміною групи інвалідності та відмовою відповідача у такому спорі здійснити виплати одноразової грошової допомоги за такою групою інвалідності.

Саме на сторону відповідача як суб`єкта цивільних прав та обов`язків покладався тягар відстоювання власної позиції. Твердження щодо необізнаності про певні події, зокрема щодо фактичної виплати грошової допомоги, не можуть вважатись прийнятними з огляду на одноособовість сторони відповідача по таких справах. Зауваження щодо різні відділи представництва в структурі Міністерства оборони України не є ґрунтовним.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

З огляду на вищевикладені висновки суд вважає необхідним відмовити у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.03.2025 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов