ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1652/25Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/347/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 - адвоката

Вітіва В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/1652/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вітів Віталій Антонович, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року, постановлену суддею Стельмащуком П.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулась у суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21.01.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав роз`єднано.

У самостійне провадження виділено позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 січня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю до Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вітів В.А., просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції припустився порушення процесуальних норм та дійшов помилкового висновку про передачу справи за територіальною підсудністю до Теребовлянського районного суду.

Вказала, що позовні вимоги пред`явлено щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та в позовній заяві позивачем зазначено обрання альтернативної підсудності за місцем проживання позивача на підставі постанови КЦС від 09.04.2020 року у справі № 200/11563/18.

Посилається на те, що якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК (що узгоджується із ч.1 ст. 28 чинного ЦПК України).

Суд першої інстанції не врахував, що підсудність даної справи має визначатись за місцем проживання або перебування позивача, тому не вправі був обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Вважає, що поєднання в одному провадженні із вимогою про стягнення аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав, не суперечить положенням процесуального закону. При поєднанні в одному провадженні кількох вимог, одна з яких підлягає розгляду за правилами загальної підсудності, а інша за правилами альтернативної підсудності, справа за такими вимогами може бути розглянута за правилами альтернативної підсудності у суді за вибором позивача.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом термін не поступив. Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ОСОБА_1 - адвокат Вітів В.А. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить роздруківка трекінгу про відстеження поштових повідомлень, роздрукованою з офіційного сайту АТ "Укрпошта".

Згідно частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) Теребовлянському районному суду Тернопільської області, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до фізичної особи - ОСОБА_3 , який проживає в м. Теребовля Тернопільського району Тернопільської області. Підстав для застосування альтернативної чи виключної підсудності (статті 28, 30 ЦПК) судом не встановлено.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та узгоджується з вимогами чинного законодавства, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Справи про позбавлення батьківських прав підлягають розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Право альтернативної підсудності закріплено у ст. 28 ЦПК України.

Так, ч. 1 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

У справі, що переглядається, при зверненні до суду позивачкою було заявлено дві вимоги: про позбавлення батьківських прав та про стягнення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину та позбавлення батьківських прав роз`єднано та позовні вимоги про позбавлення батьківських прав виділено у самостійне провадження .

Отже, предметом спору у справі № 607/1652/25, є лише позбавлення батьківських прав.

Згідно з матеріалами справи, зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Теребовля Тернопільського району Тернопільської області, що територіально відноситься до Теребовлянського районного суду.

Таким чином, в даному випадку, підсудність справи має визначатись згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Частиною 9 статті 187 ЦПК України передбачено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що предметом позову у даній справі є лише позбавлення батьківських прав, тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для направлення справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 200/11563/18, оскільки у вказаній справі вимоги про позбавлення батьківських прав були поєднані з вимогою про стягнення аліментів, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про можливість подання позову у даній справі за правилами альтернативної підсудності.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. У справі, яка розглядається, скаржнику надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вітів Віталій Антонович, залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 07 березня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома