Справа № 137/141/25
Провадження № 22-ц/801/665/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 рокуСправа № 137/141/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу), ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Літинської селищної ради Хмільницького району Вінницької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Петришиною Іриною Анатоліївною, на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Гопкіна П. В. в селищі Літин, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

в с т а н о в и в :

30 січня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Петришину І. А. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадженні у справі, у зв`язку з тим, що позовна заява відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України не підлягає самостійному розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд посилався на правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22, в якому зазначено, що «Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини».

Встановлення заявленого представником позивача юридичного факту про самостійне виховання ОСОБА_1 дитини має відбуватись в ході розгляду сімейного спору сторін з приводу виконання ними обов`язків з виховання дитини та шляхом зазначення про доведеність чи ні означеного факту, як обґрунтування позову, у мотивувальній частині відповідного судового рішення, а не у його резолютивній частині, як фактично просить представник позивача.

Не погоджуючись із такою ухвалою, 06 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Петришину І. А., подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріалами до суду першої інстанції, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадженні у справі з заявленим предметом позову, передчасно надав оцінку предмету позову, оскільки право позивача змінити /уточнити (збільшити чи зменшити розмір позовних вимог) відбувається, як правило, після відкриття провадження у справі та до призначення справи до розгляду.

Правовий висновок, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22 стосується того, що заявлений факт у цій справі не може бути встановлений за правилами окремого провадження, а має бути встановлений саме в позовному провадженні, оскільки насамперед має бути захищено інтерес дитини, адже всі обставини справи можуть бути з`ясовані та встановлені лише під час розгляду справи в суді, а не на стадії відкриття провадження у справі, що в даному випадку і відбулося.

У встановлений законом строк від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Петришина І. А. підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Літинської селищної ради Хмільницького району Вінницької області в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (частина 2 статті 372 ЦПК України).

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що воно відповідає вимогам закону.

Диспозитивність є одним із засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 5 частини 3 статті 2 ЦПК України).Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

У справі, яка є предметом перегляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу: батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, одного з батьків дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

У справі що розглядається ОСОБА_1 звернувся в порядку позовного провадження та висуває вимогу встановити факт одноосібного виховання та утримання дитини, однак така вимога не може бути самостійною вимогою в позовному провадженні, оскільки це не є вимогою, яка спрямована на захист чи відновлення прав чи обов`язків позивача.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що той чи інший факт в разі вирішення спору про право є лише підставою для вирішення спору про право

До прикладу, в справі про поділ майна подружжя факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами (Велика Палата Верховного Суду 23 січня 2024 року розглянула справу №523/14489/15-ц).

Розглядаючи питання можливості встановлення в порядку окремого провадження факту самостійного виховання та утримання дитини, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22 виснувала, що «оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини» (пункт 87).

Отже, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов вірного висновку, що вимога про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справах щодо вирішення питання участі батьків у вихованні та утриманні дитини, оскільки не може утворювати собою самостійний предмет доказування у справі, а є лише підставою для вирішення такої справи.

Апеляційний суд погоджується, що пред`явлення однієї вимоги про встановлення юридичного факту, без заявлення будь-якої іншої вимоги матеріального характеру, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відтак правильно відмовив у відкритті провадження на підставі1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Петришиною І. А., не містить доводів, які б спростовували оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, яка ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому ухвала Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Петришиною Іриною Анатоліївною залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2025 року.

Головуюча суддя Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук