Дата документу 11.03.2025 Справа № 333/8567/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/8567/24 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Провадження №22-ц/807/619/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис N 201. Однак, між сторонами існують розбіжності в поглядах на життя, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у січні 2022 року. Сім`я фактично розпалася, на даний час сторони не проживають як подружжя, окремо ведуть свої господарства. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо та суперечить її інтересам. Від шлюби сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спір з приводу розподілу спільного майна і утримання дітей відсутній, діти проживають разом з матір`ю, ці питання вирішено в позасудовому порядку.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб з ОСОБА_1 , зареєстрований 05 червня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №201, не вживати заходи для примирення подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 червня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №201.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року, призначити новий розгляд справи із залученням ОСОБА_1 до процесу, надати йому час до 15 квітня 2025 року для спроби примирення, розподілити судовий збір між сторонами порівну (50/50).

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції своєчасно не сповістив його про розгляд справи, що унеможливило його своєчасну реакцію на позовну заяву. Крім того, під час розгляду справи не було встановлено, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. На думку заявника немає таких причин, які б мали істотне значення для розірвання їхнього шлюбу, як і не встановлено таких причин в суді. Вважав, що збереження шлюбних відносин можливе.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що апеляційну скаргу та ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу м ОСОБА_2 було доставлено до її електронного кабінету 28 лютого 2025 року, про що свідчить довідка працівника Запорізького апеляційного суду (а.с. 86) .

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є розірвання шлюбу.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 05 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис N 201 (а.с.6).

Від шлюбу у сторін народилося двох дітей, а саме:

- доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане Оржонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 16 липня 2009 року, актовий запис №561 (а.с.3 зворот);

- сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 видане повторно Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 26 грудня 2019 року, актовий запис №795 (а.с.3).

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, позивач в позовній заяві стверджувала, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що між подружжям існують розбіжності в поглядах на життя та понад шість місяців подружжя проживає окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Встановлено, що ОСОБА_1 28 листопада 2024 року подав до Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву про надання строку на примирення. В обґрунтування заяви зазначив, що як на початку укладення шлюбу, так і по сьогоднішній день відповідач прикладає зусилля щодо збереження шлюбу без застосування надмірних емоцій, намагається всі непорозуміння врегулювати мирним шляхом. Просить надати ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , строк для примирення на термін 3 місяців (до 20-х чисел березня 2025 року (а.с.26).

В позовній заяві ОСОБА_2 в одній з позовних вимог просила суд не вживати заходів для примирення подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвати шлюбу між сторонами. В позові зокрема зазначила, що морально-правовою основою шлюбу є почуття взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, але такого між сторонами не має. Будь-яких намірів щодо продовження шлюбних стосунків у жодного зі сторін не має, планують майбутнє окремо один від одного, а тому, спільне життя та збереження сім`ї є неможливим, оскільки такий не дасть позитивних результатів (а.с.1-2).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2024 року заяву відповідача про надання строку на примирення задоволено, було надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення до 22 січня 2025 року. Зупинено провадження у справі до закінчення визначеного судом строку для примирення. Після закінчення строку для примирення та відновлення провадження призначити відкрите судове засідання для розгляду справи по суті в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, на 23 січня 2024 року о 16 год. 30 хв. (а.с.29).

13 січня 2025 року ОСОБА_1 надав суду заяву про перенесення судового засідання, призначена на 20 січня 2025 року, на більш пізніший термін до березня 2025 року, оскільки він докладає всіх зусиль для примирення подружжя, як в інтересах самого подружжя, так і їхніх спільних дітей (а.с.31).

20 січня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням, в якому зазначила, що підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 . Примирення між сторонами неможливе, вона наполягає на продовженні розгляду справи по суті після закінчення встановленого судом строку для примирення. Просить врахувати її позицію при подальшому розгляді справи (а.с.35).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року поновлено провадження по справі. В даній ухвалі судом першої інстанції встановлено, що з огляду на позицію позивача щодо неможливості примирення з відповідачем, а також враховуючи загальний перебування даної справи в провадженні суду (майже чотири місяці з 30 вересня 2024 року), суд дійшов висновку про те, що на даний час обставини, що викликали зупинення провадження, відпали, а тому, за ініціативою суду, провадження у справі підлягає поновленню (а.с.37).

Разом з тим, станом на день ухвалення оскаржуваного рішення про розірвання шлюбу доказів примирення подружжя до суду не надано.

Апеляційний суд зважив, що позов про розірвання шлюбу був поданий у вересні 2024 року. З часу подання позивачкою позову, ухвалення оскаржуваного рішення 20 січня 2025 року і до часу розгляду справи апеляційним судом пройшло понад п`ять місяців. При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено.

Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Посилання апелянта на те, що збереження шлюбу є можливим, а також твердження відповідача, що не має таких причин, які б мали істотне значення для розірвання їхнього з позивачкою шлюбу, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами.

Порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, суд не допустив.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 своєчасно не був повідомлений про розгляд справи є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи 30 вересня 2024 року позивач подала до суду позовну заяву (а.с.1-2), ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено в судове засідання на 01 листопада 2024 року (а.с.12). Дану ухвалу було направлено судом на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.13). Дана адреса є місцем реєстрації відповідача, що підтверджується відповіддю №817192 від 01 жовтня 2024 року сформованого суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С. (а.с.10). 28 жовтня 2024 року до суду повернувся конверт разом з судовою повісткою з рекомендованими поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.19), що в розумінні п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України є належним врученням судової повістки. Крім того, ОСОБА_1 зареєстрований в підсистемі електронний суд, у зв`язку з чим електронна копія судової повістки була направлена та доставлена до електронної скриньки ОСОБА_1 02.10.2024 10:06:42 (а.с.18), що також свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи. 29 січня 2024 року відповідач подав до суду заяву про перенесення судового засідання (а.с.20). 01 листопада 2024 року судове засідання було перенесено, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.23). В наступне судове засідання призначене на 04 грудня 2024 року відповідач також був своєчасно та належним чином поломлений у встановленому законом порядку, що підтверджується конвертом з рекомендованими поштовим повідомлення по вручення поштового відправлення із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»(а.с.24). 28 листопада 2024 року відповідач повторно подав до суду клопотання про відкладення слухання справи та надання строку для примирення сторін (а.с.25). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2024 року за клопотанням відповідача сторонам надано строк для примирення, наступне судове засідання призначене на 23 січня 2024 року (а.с.30). 13 грудня 2024 року відповідач повторно надав суду заяву про перенесення судового засідання з можливістю надання строку для примирення (а.с.31). Отже, як вбачається з матеріалів справи, Комунарський районний суд м. Запоріжжя своєчасно та належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи та проведення судових засідань відповідно.

Отже, порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, суд не допустив.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується з розірванням шлюбу та має на меті зберегти шлюбні відносини, однак незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Отож, судом першої інстанції достовірно з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, наявність в них неповнолітніх та малолітніх дітей, час припинення між ними шлюбних відносин, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. Враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Суд першої інстанції вірно врахував вказані обставини та норми права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 березня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Онищенко Е.А.