Дата документу 11.03.2025
Справа № 501/4587/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про поділ спільного майна подружжя

учасники справи:

представник позивача адвокат Латій О.В.,

представник відповідача адвокат Розенбойм Ю.О.,

ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник ОСОБА_1 02.11.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (а.с.2-5), згідно якого просить суд:

- поділити між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., визнавши на неї право спільної часткової власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , по частці за кожним;

- право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., на підставі: Договору, серія та номер: 2005, виданий 26.01.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткової угоди, серія та номер: 1, виданий 05.11.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткової угоди, серія та номер: 2, виданий 16.11.2011, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткової угоди, серія та номер: 3, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; акту приймання-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт" - припинити;

- ОСОБА_2 залишити автомобіль марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузову № НОМЕР_1 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , на праві особистої приватної власності;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі частки вартості транспортного засобу - автомобіля марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузову № НОМЕР_1 - в сумі 195645,00 грн., а також судові витрати: судовий збір в загальній сумі 10 181,65 грн., витрати за проведення оцінки транспортного засобу в сумі 3000,00 грн., витрати за надання відомостей з Єдиного державного реєстру МВС в сумі 61,82 грн., а всього 13 246,67 грн.

Позов обґрунтовано тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2009 року по 17 квітня 2023 року включно. Шлюб розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.04.2023 у справі №501/3011/22.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період шлюбу подружжям придбано майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ; право власності на яку зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав 01.11.2019 на ім`я ОСОБА_2 на підставі документів, поданих для державної реєстрації, зокрема: Договір, серія та номер: 2005, виданий 26.01.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 05.11.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 16.11.2011, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткова угода, серія та номер: 3, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; акт приймання-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт";

- автомобіль марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , зареєстрований 11.12.2021 на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Згідно довідки Фонду державного майна України про оціночну вартість від 04.09.2023, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 04.09.2023 складає 1430318,99 грн.

Вартість автомобіля згідно оцінки судового експерта на даний час складає 391290 грн.

Автомобіль перебуває у володінні та користуванні відповідача. Місцезнаходження даного транспортного засобу невідомо.

Позивач стверджує в позові, що згідно даним Головного сервісного центру МВС автомобіль марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузову № НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 .

Оскільки автомобіль перебуває у користуванні відповідача, позивач позбавлений можливості ним користуватись, позивач вважає за можливе стягнути з відповідача грошову компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі частки вартості вказаного вище автомобіля, що складає: 391290,00 грн./2 =195645,00 грн.

Позивач вказує, що спірна квартира набута сторонами у період шлюбу, така квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити в натурі двокімнатну квартиру у багатоквартирному будинку з одним санвузлом та кухнею не уявляється можливим, у зв`язку з чим здійснити її поділ між сторонами можливо, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за позивачем права на її 1/2 частину, одночасно припинивши право власності на 1/2 частку відповідача на зазначену квартиру.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача 16.01.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.88-89 т.1), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не надав доказів придбання квартири та машини за спільні кошти колишнього подружжя, позивачем безпідставно визначено вартість авто в сумі 391 290 грн., оскільки вказана вартість не відповідає ринковій вартості авто, тощо.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову в частині поділу квартири та врахувати висновок експерта за судовою експертизою щодо розміру вартості спірного авто.

Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, суд 03.03.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення.

Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п.5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 13.11.2023 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.68-69 т1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2023 накладено арешт на спірне майно (а.с.79-81 т1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 20.02.2024 по вказаній цивільній справі призначено судову авто-товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с.114-115 т.1).

Справа повернута до суду з клопотанням експерта про сплату вартості експертизи.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.06.2024 відновлено провадження у справі (а.с.145 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 28.06.2024 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про передання автомобіля на зберігання відмовлено (а.с.200-202 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.10.2024 клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів повернуто позивачу (а.с.241-242 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 07.11.2024 у клопотанні представника ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено (а.с.10-11 т.2).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2009 року (а.с.20 т.1).

Шлюб розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.04.2023 у справі №501/3011/22 (а.с.21-22 т.1).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період шлюбу подружжям придбано майно:

- квартиру АДРЕСА_1 ; право власності на яку зареєстровано державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав 01.11.2019 на ім`я ОСОБА_2 на підставі документів, поданих для державної реєстрації, зокрема: Договір, серія та номер: 2005, виданий 26.01.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 05.11.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 16.11.2011, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткова угода, серія та номер: 3, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; акт приймання-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт", що підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2019 (а.с.34), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2023 (а.с.35-37 т.1);

- автомобіль марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , зареєстрований 11.12.2021 на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.45-46 т.1).

Відповідно до копії договору №2005 від 26.01.2010, укладеного між ТОВ «Моноліт» та ОСОБА_5 , укладено договір про інвестування будівництва квартири (будівельний АДРЕСА_2 , терміни оплати якої визначені другий квартал 2011 (а.с.23-26).

16.11.2011 між ТОВ «Будівельна компанія «Моноліт», ОСОБА_5 та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до Договору №2005 від 26.01.2010, на підставі якої перейшли всі права вимоги, майнові права довірителя в повному обсязі і на умовах, що існували на день укладення цієї Додаткової угоди (а.с.28-29).

Відповідно до п.5 Додаткової угоди від 16.11.2011, «новий довіритель виплачує довірителю суму 388 080 грн., в тому числі ПДВ 20% 64 680,00 грн., внесену довірителем в рахунок оплати до Договору, що складає 100% оплати за Договором».

Пунктом 5 Додаткової угоди від 16.11.2011 не вказано строк (термін проведення) цієї оплати.

Згідно довідки про оціночну вартість Фонду державного майна України від 04.09.2023, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 04.09.2023 складає 1430318,99 грн. (а.с.38-40 т.1).

Вартість автомобіля згідно оцінки судового експерта складає 391 290 грн. (а.с.49-54 т.1).

Згідно висновку експерта №24-1549 від 21.03.2024 ціна вживаного автомобіля «CHRYSLER 200» з урахуванням терміну експлуатації та комплектації складає 313 120 грн. (а.с.150-154 т.1).

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст.65 СК України).

Згідно із ст.68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Правова позиція ВСУ у справі №6-1568цс16 від 07.12.2016 року: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Верховний Суд України у справі № 6-1587цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно - не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу - не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16 вбачається, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є - особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу - не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №334/4220/18 (провадження №61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі №760/18983/16 (провадження №61-16673св20).

Позивач в позові посилається на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом з тим, представник відповідача у відзиві посилається на те, що:

- майнові права до договору №2005 від 26.01.2010, майнові права на квартиру були набуті у власність ОСОБА_5 шляхом їх купівлі у ТОВ «Будівельна компанія «Моноліт», терміни оплати якої визначені до 01.07.2011;

- 16.11.2011 між ТОВ «Будівельна компанія «Моноліт», ОСОБА_5 та відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до Договору №2005 від 26.01.2010, на підставі якої перейшли всі права вимоги, майнові права довірителя в повному обсязі і на умовах, що існували на день укладення цієї Додаткової угоди;

- відповідно до п.5 Додаткової угоди від 16.11.2011, «новий довіритель виплачує довірителю суму 388 080 грн., в тому числі ПДВ 20% 64 680,00 грн., внесену довірителем в рахунок оплати до Договору, що складає 100% оплати за Договором»;

- пунктом 5 Додаткової угоди від 16.11.2011 не вказано строк (термін проведення) цієї оплати, тому підлягає застосуванню ч.3 ст.530 ЦК України;

- дізнавшись про існування даного спору ОСОБА_5 почала вимагати від відповідача проведення повної оплати за квартиру (майнові права) відповідно до положень п.5 Додаткової угоди від 16.11.2011, а саме 388 080 грн.;

- 27.03.2024 відповідач здійснила повну оплату за придбання квартири на виконання п.5 Додаткової угоди від 16.11.2011.

Доводи представника відповідача у відзиві, що факт придбання квартири відповідачем через два роки після припинення шлюбу доводиться квитанцією банківської установи (а.с.189 т.2), а отже факт придбання квартири за особисті кошти відповідача без жодної та будь-якої участі позивача, суд оцінює критично, та зазначає, що реєстрація права власності квартири АДРЕСА_1 проведена 01.11.2019 (а.с.34-35 т.1) повинна сприйматися як настання юридичного факту, з яким пов`язано виникнення або припинення прав та обов`язків (такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №727/7658/15-ц, провадження № 61-10888св18).

Таким чином, під час реєстрації даного об`єкту нерухомості відповідач, як один з подружжя висловив свою волю щодо правового режиму майна спірної квартири.

Крім того, суд приймає до уваги, що відповідач 27.03.2024 здійснила оплату за придбання квартири на виконання п.5 Додаткової угоди від 16.11.2011, при цьому шлюб розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 17.04.2023 у справі №501/3011/22 (а.с.21-22 т.1) та в рішенні суду не встановлювався час і період припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства, тощо.

При цьому суд враховує, що здійснення відповідачем оплати за придбання квартири на виконання п.5 Додаткової угоди від 16.11.2011, проведено в ході розгляду даної справи в суді, тоді як позов подано до суду 02.11.2023 (а.с.2-5 т.1), що в сукупності ставить під сумнів доводи сторони відповідача щодо оплати нею вартості квартири за її особисті кошти, тощо.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Отже, здійснюючи 01.11.2019 реєстрацію права власності на спірну квартиру відповідач усвідомлював наслідки вчинення даного правочину, правовідносин, які могли виникнути в майбутньому, проте, своєю дією засвідчив походження коштів на придбання квартири та визнання її спільним майном подружжя, як і усвідомлював наслідки, пов`язані з цією дією.

За заведених обставин, суд доходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суд керується наступним.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №552/1514/19.

Судом встановлено, що автомобіль марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 придбаний у період шлюбу сторін та зареєстрований 11.12.2021 на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.45-46 т.1).

Визначаючи вартість автомобіля, суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні два висновки про оцінку майна:

- висновок експерта №171-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 04.09.2023, складений на замовлення адвоката Латій О.В., діючого від іменні ОСОБА_1 , за яким вартість автомобіля на час складання висновку складає 391 290 грн. (а.с.49-54 т.1);

- висновок експерта №24-1549 від 21.03.2024, складений на виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 20.02.2024, за яким ціна вживаного автомобіля «CHRYSLER 200» з урахуванням терміну експлуатації та комплектації складає 313 120 грн. (а.с.150-154 т.1).

На думку суду важливим є той факт, що при складанні вказаних висновків відрізняється вихідний технічний стан автомобіля.

Визначальним в даному випадку є те, що у висновку експерта №171-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 04.09.2023, складеного на замовлення адвоката Латій О.В., діючого від іменні ОСОБА_1 , експертом визначено середньо ринкову вартість автомобіля статистичними методами на довідкових цінових даних продажу на ідентичне (аналогічне) КТЗ на підставі вихідних даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу без його огляду та визначення його технічного стану та з урахуванням зносу автомобіля, в той час як у висновку експерта №24-1549 від 21.03.2024, складеного на виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 20.02.2024, вказано про проведення експертного технічного огляду спірного КТЗ.

Як встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, проведення оцінки без огляду транспортного засобу унеможливлює встановлення ідентифікаційних даних колісного транспортного засобу; його комплектності; укомплектованості; технічного стану, обсягу і характеру пошкоджень; пробігу за одометром, інших показників на момент технічного огляду, необхідних для оцінки майна. Крім того, при проведенні оцінки без огляду автомобіля, оцінювач не має змоги встановити необхідні обставини, які зазначені в п.5.5 Методики.

Тому, висновок експерта №171-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 04.09.2023, складеного на замовлення адвоката Латій О.В., діючого від іменні ОСОБА_1 не може бути взятий за основу для визначення вартості даного рухомого майна.

Отже, при вирішенні питання щодо суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з висновку експерта №24-1549 від 21.03.2024, складеного на виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 20.02.2024 після візуального огляду саме спірного транспортного засобу, за яким ціна вживаного автомобіля «CHRYSLER 200» з урахуванням терміну експлуатації та комплектації складає 313 120 грн. (а.с.150-154 т.1).

Отже, сума грошової компенсації вартості частки автомобіля марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , становить 156 560,00 грн. (313 120 грн. / 2) (а.с.150-154 т.1).

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням часткового задоволення позову, суд вважає, що судові витрати мають покладатися на відповідача у розмірі сплаченого судового збору при подачі позову (а.с.1 т.1) на суму пропорційно задоволеної частини вимог у розмірі 6039,00 грн., судовий збір за забезпечення позову у розмірі 536,80 грн. (а.с.70 т.1), витрати за надання відомостей з Єдиного державного реєстру МВС в сумі 61,82 грн. (а.с.44 т.1).

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., визнавши на неї право спільної часткової власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , по частці за кожним.

Право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., на підставі: Договору, серія та номер: 2005, виданий 26.01.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткової угоди, серія та номер: 1, виданий 05.11.2010, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткової угоди, серія та номер: 2, виданий 16.11.2011, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; Додаткової угоди, серія та номер: 3, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт"; акту приймання-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 18.10.2019, видавник: ТОВ БФ "Моноліт" - припинити.

ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) залишити автомобіль марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузову № НОМЕР_1 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , на праві особистої приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію в розмірі частки вартості транспортного засобу - автомобіля марки CHRYSLER, 2014 року випуску, чорного кольору, номер кузову № НОМЕР_1 в сумі 156560,00 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору пропорційно задоволеної частини вимог у розмірі 6039,00 грн., судовий збір за забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., витрати за надання відомостей з Єдиного державного реєстру МВС в сумі 61,82 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко