Справа № 594/117/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

при секретарі: Окулянко У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», в особі представника Лазепка Валентина Ігоровича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, -

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН», в особі представника Лазепка В.І., звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, посилаючись на те, що 31.10.2021 було укладено Договір про споживчий кредит №1723613 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачкою в електронній формі. За умовами п. 1.1.укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає позичальникові ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 150, 00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 7 днів. Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору про споживчий кредит між позичальником та позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору про споживчий кредит на картковий рахунок відповідачки була перерахована сума позики в розмірі 6 150, 00 грн, що підтверджується повідомленням №33578/01 від 23.01.2025 від ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк - еквайер здійснює зарахування коштів. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачкою отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за Договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Крім того зазначив, що 07.11.2021 між позивачем та відповідачкою було укладено додаткову угоду №1 до договору про споживчий кредит, згідно якої сторони дійшли згоди внести зміни до п.1.1 договору у розділ «Предмет Договору», згідно якого відповідачці надано у позику грошові кошти в сумі 6150 грн на умовах строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.2.5 договору та в п.2.3 договору у розділ «Термін дії договору» згідно якого строк дії договору становить 37 днів, але у будь-якому випадку до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Позичальник також зобов`язується повернути заборгованість за відсотками та простроченими відсотками, у разі наявності, у загальній сумі 774, 9 грн, які вона повинна була сплатити у строк до 07.11.2021. Відповідачка неналежним чином виконувала свої зобов`язання, внаслідок чого, відповідно п. 1.1., 1.5. Договору про споживчий кредит, загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 22.01.2025 становить 18450,00 грн., з яких з яких: 6 150, 00 грн. - основний борг; 12 300, 00 грн. - заборгованість по відсоткам.

А тому, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 31 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачці протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідачка отримала 07 лютого 2025 року.

На момент розгляду справи судом відповідачкою відзиву на позов, будь-яких заяв, клопотань подано не було.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1723613.

Відповідно до п.1.1 договору ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає ОСОБА_1 на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в позику в сумі 6150,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у п.1.5 договору.

Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 договору).

Строк позики за цим договором починається з 31.10.2021 та складає 7 днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору) до 07.11.2021 (п.1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до п.1.5 договору строк та проценти за користування позикою за договором про споживчий кредит обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою.

Протягом строку позики, встановленого п.1.3 договору, розмір основних процентів складає: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3 договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. (п.1.5.1 договору).

Договір ОСОБА_1 підписала електронним підписом НОМЕР_1 (аналог власноручного підпису).

Згідно з інформаційною довідкою №33578/01 від 23.01.2025 ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг, повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Номер замовлення: а_47422720_1723613, сума: 6150,00 грн, дата: 31.10.2021, номер платіжної картки: НОМЕР_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статтями 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи 31.10.2021 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1723613.

Вищевказаний кредитний договір містить інформацію про суму кредиту, мету кредитів, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки, відповідальність сторін. Він підписаний сторонами. Сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору. На момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши від товариства кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконала.

Так, із наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки за договором позики станом на 22.01.2025 становить 18450,00 грн, з яких: 6150, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12300,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Згідно із вимогами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачка відзиву на позов не подала та не представила суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, в тому числі не спростувала надані товариством докази видачі та користування кредитними коштами.

За вказаних обставин, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за договором №1723613від 31.10.2021, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6150,00 грн.

Щодо стягнення відсотків у розмірі 12300,00 грн за період з 31.10.2021 по 27.02.2022, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами кредитного договору №1723613 від 31.10.2021 сторони погодили строк кредитування 7 днів, тобто до 07.11.2021.

Крім того, 07.11.2021 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №1723613 від 31.10.2021, якою дійшли згоди внести зміни до п.1.1 договору у розділ «Предмет Договору», згідно якого відповідачці надано у позику грошові кошти в сумі 6150 грн на умовах строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 договору; у п.1.3 договору розділ «Термін дії договору», згідно якого строк дії договору становить 37 днів, але у будь-якому випадку до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Позичальник також зобов`язується повернути заборгованість за відсотками та простроченими відсотками, у разі наявності, у загальній сумі 774, 9 грн, які повинен сплатити у строк до 07.11.2021.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Веллфін» просить стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 22.01.2025 за період з 31.10.2021 по 27.02.2022.

Проте, пунктом 1.3. кредитного договору та додатковою угодою до нього передбачено, що строк позики за цим договором складає 37 днів, фактично до 07.12.2021.

Згідно з п. 1.5.2 договору №1723613 від 31.10.2021 у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами), в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України (проценти за понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Відповідно до пункту 3.1. Договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток до договору).

Отже за умовами кредитного договору проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 37 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні процентної ставки.

Відповідно до умов договору про споживчий кредит №1723613 від 31.10.2021, сума кредиту становила 6150,00 грн., процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування 1,8 %, але не менше ніж 50 грн за день. Строк кредитування 37 днів.

Отже, розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за цим договором позики №1723613 від 31.10.2021 становить 4095, 9 грн, при цьому враховуючи, що відповідачкою сплачено 07.11.2021 проценти у розмірі 758, 9 грн, з відповідачки в користь позивача підлягають сплаті проценти у розмірі 3337 грн.

В іншій частині заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 8963 грн стягненню з відповідачки не підлягає.

За наведених обставин, позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 1723613 від 31.10.2021 в розмірі 9487 грн, з яких: 6150,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3337 грн - заборгованість за відсотками за період з 31.10.2021 по 07.12.2021.

Позовні вимоги задоволені частково: 9487 грн х 100 % : 18450 грн = 51 %, тому з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 1235, 42 грн сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст.12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. 205, 207, 512, 514, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 628, 638, 639, 1054, 1055, 1056-1, 1077 ЦК України, -

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код за , рахунок IBAN- НОМЕР_4 в АТ «Сенс-Банк», МФО 300346), заборгованість за договором про споживчий кредит №1723613 від 31.10.2021 в розмірі 9487 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, код за , рахунок IBAN- НОМЕР_4 в АТ «Сенс-Банк», МФО 300346) - 1235 (одну тисячу двісті тридцять п`ять) грн 42 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», місцезнаходження: м.Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча: