ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/771/24Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/206/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

суддів Храпак Н.М., Костіва О.З.

за участю секретаря Дідух М.Є.,

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №604/771/24 за апеляційними скаргами Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року (ухвалене суддею Сіянко В.М., повний текст рішення складено 14 листопада 2024 року) та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року (ухвалене суддею Сіянко В.М., дати складення повного тексту не зазначено) в справі за позовом Фермерського господарства «Золотий жайвір» до ОСОБА_1 про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі та визнання договорів оренди землі поновленими, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року Фермерське господарство «Золотий жайвір» (далі - ФГ «Золотий жайвір») звернулось до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що між сторонами 28.05.2017 року був укладений договір оренди землі №055/25 строком на 7 років щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0472 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області. Державна реєстрація речового права права оренди ФГ «Золотий жайвір» була проведена 16.06.2017 року.

Також, 07.06.2017 року між ФГ «Золотий жайвір» та відповідачем ОСОБА_1 був підписаний договір оренди землі №092 строком на 7 років щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0173 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області. Державна реєстрація речового права права оренди ФГ «Золотий жайвір» була проведена 20.06.2017 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» було доповнено Земельний кодекс України статтею 126-1 та Закон України «Про оренду землі» статтею 32-2.

З метою приведення умов договору у відповідність до чинного земельного законодавства ФГ «Золотий жайвір» 03.05.2024 направило ОСОБА_1 повідомлення, в яких повідомило про необхідність приведення договорів оренди землі №055/25 від 28.05.2017 року та №092 від 07.06.2017 року у відповідність до чинного земельного законодавства, до яких було долучено два примірника додаткової угоди №02/05/24 до Договору оренди землі №055/25 від 28.05.2017 року та два примірника додаткової угоди №02/05/24 до Договору оренди землі №092 від 07.06.2017 року, один примірник кожного з яких після підписання підлягало поверненню позивачу. Умовами додаткових угод передбачалося внесення змін до Договорів оренди, а саме доповнення п. 7 Договору, який передбачав, що після закінчення строку, на який укладено договір, він автоматично поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Вказані повідомлення з примірниками додаткових угод були направлені відповідачу та вручені, однак підписаних орендодавцем примірників додаткових угод орендар не отримав.

Крім того, позивач з метою доведення до відома орендодавця свого наміру щодо продовження орендних відносин, завчасно, тобто не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення договору оренди землі, направив на адресу відповідача листи-повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення дії укладених договорів оренди землі або ж укладення договорів оренди щодо спірних земельних ділянок на новий строк, додавши до листів відповідні проекти Додаткових угод. Вказані листи орендаря орендодавцем було отримано.

Враховуючи, що ФГ «Золотий жайвір» як орендар, який належним чином виконував та виконує умови договорів оренди, має переважне право на поновлення договорів оренди на новий строк, про намір скористатися яким повідомив орендодавця, то в даному випадку наявне зволікання орендодавця у вчиненні дій щодо поновлення договорів оренди, яке полягає у непідписанні ним примірників додаткових угод до договорів, проекти яких було йому направлено.

На підставі наведеного, просили:

- визнати укладеною Додаткову угоду №02/05/24 до Договору оренди землі №055/25 від 28 травня 2017 року, виклавши її в редакції, яка наведена у позовній заяві;

- визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі №055/25 від 28 травня 2017 року, виклавши Додаткову угоду №1 до даного договору в редакції, яка наведена у позовній заяві;

- визнати укладеною Додаткову угоду №02/05/24 до Договору оренди землі №092 від 07 червня 2017 року, виклавши її в редакції, яка наведена у позовній заяві;

- визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі №092 від 07 червня 2017 року, виклавши Додаткову угоду №1 до даного договору в редакції, яка наведена у позовній заяві.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати, які понесені позивачем та складаються із судового збору в розмірі 6056 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн., покладено на позивача.

Додатковим рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року заяву адвоката Хацкевича Р.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ФГ «Золотий жайвір» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн..

В апеляційній скарзі ФГ Золотий жайвір просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року в частині позовних вимог про визнання поновленими договорів оренди землі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати поновленими (укладеними на новий строк) договори оренди землі №055/25 від 28 травня 2017 року та №092 від 07 червня 2017 року, виклавши додаткові угоди №1 до даних договорів в редакції, яка наведена у позовній заяві.

Вважають, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання договорів оренди землі поновленими є незаконним на необґрунтованим, у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, а також неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилаються на те, що листи-повідомлення від 25.04.2024 року та 30.05.2024 року, які ОСОБА_1 направив до ФГ «Золотий жайвір» були складені, підписані та відправлені не ОСОБА_1 , який є власником та орендодавцем земельних ділянок за кадастровими номерами :01:002:0472, :01:002:0173, а іншою особою, оскільки підписи та рукописний текст, виконані від імені ОСОБА_1 у вказаних вище листах та в описах вкладення до рекомендованих поштових відправлень, істотно відрізняються між собою та від підписів ОСОБА_1 в договорах оренди землі та актах прийому-передачі земельних ділянок, які складались між ним та ФГ «Золотий жайвір».

Зазначають, що у зв`язку з наведеним, позивачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого судом було відмовлено, чим допущено неповноту судового розгляду та істотно порушено норми процесуального права, внаслідок чого позивача було позбавлено можливості подати докази на підтвердження своїх доводів та аргументів, а тому також просять призначити таку експертизу в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року ФГ «Золотий жайвір» просить його скасувати, а судові витрати понесені відповідачем у суді першої інстанції покласти на ОСОБА_1 .

Звертають увагу, що на підтвердження судових витрат стороною відповідача було подано копію договору про надання юридичних послуг, укладеного між ТОВ Правник експерт та ОСОБА_1 , акт приймання-передачі наданих послуг, складений між цими ж особами та копію квитанції про сплату коштів зазначеному товариству, проте представником відповідача у даній справі був адвокат Хацкевич Р.М., який згідно ордеру здійснював свою адвокатську діяльність індивідуально та доказів на підтвердження оплати цьому адвокату, немає.

Зазначають, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення жодним чином не врахував його заперечення проти стягнення судових витрат, які він вважає неспівмірними із обсягом наданих послуг.

Також вказують на те, що долучений представником відповідача Акт приймання-передачі наданих послуг від 05.11.2024 року, як і договір про надання юридичних послуг від 19.06.2024 року №19/06/24/03, укладений між ТОВ Правник експерт та ОСОБА_1 , не містять відомостей про те, в якій саме справі були надані відповідні послуги адвоката, а також затрачений адвокатом час на виконані роботи, що позбавляє можливості визначити їх дійсність та розумність розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Хацкевич Р.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зазначає, що відповідач повідомив позивача, що не бажає укладати додаткову угоду до Договору та відмовляється від продовження орендних відносин з позивачем у будь-якій формі, що підтверджується відповідними доказами та про що особисто підтвердив сам ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» на додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року не надходило.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Покотило Ю.В. просив апеляційні скарги задовольнити з підстав, викладених у них.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Хацкевич Р.М. просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а оскаржувані рішення суду залишити без змін, оскільки вважає їх законними та обґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Золотий жайвір», в особі Дацківа В.П., було укладено договір оренди землі №055/25, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 0,2603 га, кадастровий номер :01:002:0472. Договір оренди зареєстрований 20.06.2017 року (а.с. 11-13).

07 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ФГ «Золотий жайвір», в особі Дацківа В.П., було укладено договір оренди землі №092, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 3,6517 га, кадастровий номер :01:002:0173. Договір оренди зареєстрований 22.06.2017 року (а.с. 14-16).

Договори укладено на 7 років і передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (пп. 7, 8 договорів).

Орендар ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_1 за вих. №С-0472-4 від 02.05.2024 року та вих. №С-0173-4 від 02.05.2024 року направив повідомлення про необхідність приведення Договору оренди землі №055/25 від 28.05.2017 року та Договору оренди землі №092 від 07.06.2017 року у відповідність до чинного земельного законодавства. До вказаних повідомлень додано по два примірники Додаткової угоди №02/05/24, згідно з якою договір оренди доповнюється новим пунктом 7: «Сторонами встановлено умову щодо поновлення договору оренди землі відповідно до ст. 126-1 Земельного кодексу України, а саме: після закінчення строку, на який укладено договір, він автоматично поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається». Вказані повідомлення отримані відповідачем 20.05.2024 року (а.с. 17-22).

Також Орендар ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_1 за вих.№С-0472-2 від 19.03.2024 року та вих.№С-0173-2 від 09.04.2024 року направив листи-повідомлення, в яких повідомив про намір скористатися переважним правом на поновлення дії укладених договорів оренди землі або ж на укладення договорів оренди землі на новий строк, та додав по два примірника Додаткової угоди та проекти Договору оренди землі. Листи-повідомлення направлено Орендодавцю, що підтверджується накладними на відправлення (а.с. 23-34).

ОСОБА_1 25.04.2024 року та 30.05.2024 року направив до ФГ «Золотий жайвір» листи-повідомлення, яким повідомив, що він не бажає поновлювати дію договорів оренди, відмовляється від орендних відносин з ФГ «Золотий жайвір» у будь-якій формі і має намір використовувати земельні ділянки на власний розсуд. Листи вручено 30.04.2024 року та 14.06.2024 року відповідно (а.с. 60-65).

Основне рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договорів оренди землі поновленими, тому в іншій частині вказане судове рішення не переглядається.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення, в оскаржуваній частині відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання договорів оренди землі поновленими, суд першої інстанції виходив з того, що у орендодавця відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі з позивачем на новий строк.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 25.04.2024 року та 30.05.2024 року направив до ФГ «Золотий жайвір» листи-повідомлення, якими повідомив, що він не бажає укладати додаткові угоди до договорів оренди та не має наміру продовжувати договори оренди, про що також підтвердив особисто і сам орендодавець в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Договори оренди земельних ділянок були укладені: Договір оренди землі №055/25 - 28 травня 2017 року та Договір оренди землі №092 07 червня 2017.

Враховуючи положення ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» та п.7 Договору, суд першої інстанції вірно виснував про те, що строк дії договорів оренди закінчився відповідно: 28 травня 2024 року та 07 червня 2024 року.

Пунктами 7, 8 Договору оренди землі №055/25 від 28.05.2017 року та Договору оренди землі №092 від 07.06.2017 року передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У своїй постанові від 28 вересня 2020 року (справа №272/440/18) Верховний Суд зазначив, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.

Відтак орендодавець вчасно повідомив орендаря про небажання продовжувати з позивачем договірні відносини щодо оренди належних йому земельних ділянок.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір» і з огляду на встановлені обставини справи, правомірно відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, з підстав наявності в матеріалах справи достатніх доказів для вирішення спору по суті.

Колегія суддів не вбачає за необхідне призначати таку експертизу і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому слід зазначити, що в даному випадку не має правового значення підписувались ці листи-повідомлення безпосередньо відповідачем чи іншою, уповноваженою на це особою, оскільки ОСОБА_1 в судовому засіданні 27.08.2024 року в суді першої інстанції підтвердив те, що вказані листи він підписував особисто та направив їх позивачу в передбачені умовами договору та законом строки, а також підтвердив відсутність волевиявлення укладати додаткові угоди до договорів оренди та продовжувати договори оренди з позивачем, а тому у задоволенні клопотання ФГ «Золотий Жайвір» про призначення почеркознавчої експертизи для вирішення питання чи підписувались особисто орендодавцем листи повідомлення про небажання продовжувати дію договорів було обґрунтовано відмовлено судом.

Також, під час апеляційного розгляду не встановлено порушення переважного права ФГ «Золотий Жайвір», оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку вказав на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з ФГ «Золотий Жайвір».

Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року, в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ФГ «Золотий Жайвір» без задоволення.

Щодо додаткового рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Так, представником відповідача у відзиві було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокат Хацкевич Р.М. 06 листопада 2024 року надав суду договір від 19 червня 2024 року №19/06/24/03 про надання юридичних послуг, укладений між ТОВ "Правник експерт" і ОСОБА_1 , акт приймання-передачі наданих послуг від 5 листопада 2024 року, з яких відомо, що вартість отриманих послуг становить 10000,00 грн. за консультації з питань застосування законодавства, складання процесуальних документів, написання відзиву.

ОСОБА_1 сплатив за договором гонорар у розмірі 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 28 жовтня 2024 року №25.

На думку колегії суддів, ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції вірно виходив із співмірності витрат зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги про неналежність Акту приймання-передачі наданих адвокатом Хацкевичем Р.М. послуг як доказу, є безпідставним та необґрунтованими, оскільки законодавством не встановлено конкретних вимог до такого документа, крім того у ньому зазначений перелік послуг, які адвокатом було надано та загальна сума їх вартості, передбачена, в тому числі договором про надання правової допомоги, а також у ньому зазначено і сам номер договору правничої допомоги, що свідчить про належність даного Акту наданих послуг саме до договору про надання правничої допомоги від 19 червня 2024 року №19/06/24/03.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За вказаних обставин апеляційна скарга представника ФГ «Золотий жайвір» до задоволення не підлягає, а додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року слід залишити без змін.

Згідно з ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року, судом не було вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року.

Так, ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року (з урахуванням ухвали суду від 06 серпня 2024 року про виправлення описки) заяву ФГ «Золотий жайвір» про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 до вирішення спору по суті вчиняти дії, пов`язані із передачею у володіння чи користування інших осіб земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0472 та земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0173.

Заборонено державним реєстраторам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії, здійснювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії щодо внесення відомостей про припинення права оренди Фермерського господарства «Золотий жайвір» на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0472, номер запису про інше речове право - 20997090, та на земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0173, номер запису про інше речове право - 21047710.

Таким чином, враховуючи, що рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ФГ «Золотий Жайвір» і відсутні правові підстави для його скасування, тому слід скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року у цій справі.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року, в оскаржуваній частині та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року у даній справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.