РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025

Справа № 522/718/24

Провадження № 2/522/713/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

за участі секретаря судового засідання Кніш Д.Ю.

представника позивача ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2

розглянув позов ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ:

1.16.01.2024 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 .

2.Позивач просить суд:

- стягнути з відповідача 738 252,50 грн., отриманих від продажу ним набутої в шлюбі квартири АДРЕСА_1 .

3.09.02.2024 відкрито загальне позовне провадження.

4.30.07.2024 відповідач подав відзив на позов.

5.24.10.2024 закрито підготовче провадження.

6.Позивач звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 11.11.2009 по 16.01.2021. В шлюбі придбано квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, з метою продажу цієї квартири та поділу порівну коштів від продажу, колишня дружина 30.04.2021 дала колишньому чоловіку ОСОБА_3 нотаріальну довіреність на право продажу цієї квартири. Оскільки колишній чоловік нічого не говорив чи продав квартиру, гроші їй не надійшли, вона вирішила скасувати цю довіреність, де й дізналась у нотаріуса, що він уже продав спільну квартиру ще 05.05.2021 вартістю 1 476 505 грн. Крім того, колишній чоловік, який діяв від імені колишньої дружини на підставі довіреності, продав квартиру своїй рідній сестрі ОСОБА_4 , а сестра у той же день 05.05.2021 подарувала придбану квартиру брату ОСОБА_3 . Тобто, квартира залишилась у власності ОСОБА_3 , як подарована, хоча спочатку він продав квартиру і кошти дружині не повернув.

7.Відповідач проти позову заперечує. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 дала йому довіреність на право продажу оформленої на неї квартири. 05.05.2021 він продав квартиру ОСОБА_4 . Після цього новий власник у той же день подарувала квартиру ОСОБА_3 . Такі дії були погоджені в рамках поділу майна подружжя. Подання позову в останній день трирічного строку позовної давності позбавляє можливості відповідача звернутися з позовом про поділ решти майна їх подружжя. Крім того, квартиру відповідач вважає своєю особистою приватною власністю, оскільки вона була придбана за його особисті кошти, позичені в 2015 році у ОСОБА_5 в сумі 60 000 доларів США. ОСОБА_3 позику не повернув, отже позичені кошти є спільним боргом подружжя у разі визнання квартири спільною сумісною власністю.

8.Представник відповідача не з`явився, належно повідомлений.

Судом встановлено такі обставини справи.

9. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2009 по 16.01.2021.т Шлюб розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2021 (№227/4083/20).

10.21.01.2016 ОСОБА_2 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , підстава - договору про пайову участь у будівництві від 31.01.2013.

11.Нотаріальною довіреністю №786 від 30.04.2021 ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 , зокрема, продати за ціну та на умовах за його власним розсудом належну їй квартиру АДРЕСА_1 , зокрема, отримати за договором купівлі-продажу належні ОСОБА_6 гроші, проводити розрахунки, проводити розрахунки, вносити гроші на рахунки відкриті на ім`я ОСОБА_2 , отримувати гроші без обмежень їх розміру.

12.05.05.2021 ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності №786 від 30.04.2021, продав, а ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 476 505 грн., які покупець сплатив шляхом безготівкового розрахунку на рахунок продавця в день укладання договору.

13.05.05.2021 ОСОБА_4 на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

14.08.11.2023 ОСОБА_2 скасувала дію нотаріальної довіреності.

15.18.06.2024 Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2024 у справі 227/1038/24 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_7 60 000 доларів США боргу за договором позики від 24.04.2015.

Висновки суду.

16.Предметом спору є стягнення коштів, отриманих від продажу квартири, а його підставами - квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому половина її вартості належить колишній дружині.

17.Відповідач (колишній чоловік) не вважає квартиру спільною сумісною власністю подружжя, вважає, що квартира є його особистою власністю, оскільки придбана за позичені ним кошти, позика взята в шлюбі, він її не повернув.

18.Оцінюючи доводи обох сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

19.Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

20.Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

21.Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 С К України).

22.У Рішенні Конституційного Суду України від 19.09.2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

23.Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

24.Ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

25.Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України.

26.Квартира в АДРЕСА_3 придбана в шлюбі. Сторони цього не заперечують. Право власності було зареєстровано на дружину ОСОБА_2 .

27.Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_3 на те, що квартира придбана за його особисті кошти, які він позичив у ОСОБА_5 , позика не повернута і є спільним боргом подружжя. Квартира не визнана у встановленому порядку особистою приватною власністю одного з подружжя, тож є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Та й в рішенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2024 у справі 227/1038/24 мета позики грошей ОСОБА_3 не встановлювалась.

28.Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

29.Згідно правового висновку Верховного суду України у справі за №6-54цс17 від 16.08.2017 згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

30.Один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби (постанова ВС від 05.04.2019 у справі № 645/4711/15-ц)

31.Ч. 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

32.Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

33.При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна; у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова ВС від 03.05.2018 у справі № 755/20923/14-ц, від 09.12.2020 у справі № 301/2231/17).

34.Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя (постанова ВС від 30.01.2019 у справі №158/2229/16) .

35.Оскільки 30.04.2021 ОСОБА_2 нотаріальною уповноважила ОСОБА_3 продати квартиру за ціною та на умовах за його власним розсудом належну їй квартиру, колишнє подружжя досягло згоди на продаж спільної квартири.

36.05.05.2021 ОСОБА_3 продав рідній сестрі ОСОБА_4 квартиру за 1 476 505 грн.

37.Відповідач і не заперечує, що не давав колишній дружині половину суми від вартості продажу. В інтересах сім`ї ці кошти також не використані так як шлюб розірвано.

38.При цьому в день продажу 05.05.2021 ОСОБА_4 (покупець) одразу повернула квартиру продавцеві на підставі договору дарування.

39.Отже, квартира, яка була об`єктом спільної сумісної власності подружжя, була відчуженою чоловіком за 1 476 505 грн., частину коштів від її продажу він не повернув дружині, позивач має право на отримання 1/2 частини вартості продажу цієї квартири, що становить 738 252,50 грн.

40.Згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 7 382,53 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 738 252,50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір 7 382,53 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.03.2025.

Суддя Ярема Х.С.