ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/7336/24

провадження № 22-ц/4809/337/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Єгорова С. М., Дуковського О. Л.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОСТАЙЛ»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСТАЙЛ» адвоката Стеценка Максима Владленовича, на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Кулінка Л.Д.) від 25.10.2024,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заявлених вимог

05.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОСТАЙЛ» (далі ТОВ «ЕКОСТАЙЛ»), від імені якого діє представник адвокат Стеценка М. В., звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.07.2021 по 30.04.2024 в сумі 4 197,46 грн, судового збору 302,80 грн та витрат на відшкодування витрат на правову допомогу 1 000,00 грн.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1) 25.10.2024 Кіровський районний суд м. Кіровограда видав судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» заборгованості за послуги з поводження з побутовими відходами за період з 01.07.2021 по 30.04.2024 в сумі 4 197,46 грн та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судового збору по 100,94 грн з кожного.

2.2) Крім того, 25.10.2024 Кіровський районний суд м. Кіровограда постановив ухвалу, якою відмовив ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України (заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 цього Кодексу).

Вказане судове рішення обґрунтовано тим, що вирішення питання про розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката відбувається за участю сторін, статус яких ч. 1 ст. 42 ЦПК України визначений лише в справах позовного провадження, в той час, як за приписами ч. 2 вказаної ст. 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок розгляду справ наказного провадження, визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження», не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені кредитором або боржником.

У наказному провадженні закон передбачає безспірне стягнення лише судового збору, у той самий час витрати на професійну правничу допомогу підлягають доказуванню у змагальному процесі на засадах рівності, відтак, керуючись нормами ст.ст. 42, 133, 137, 141, 161, 165 ЦПК України, суд виснував, що заявлені ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не можуть бути вирішені в наказному провадженні.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Представник ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» адвокат Стеценко М. В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2024 про відмову у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, задовольнити вимоги заявника в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник заявника посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із принципів цивільного судочинства. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До числа останніх належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Посилання місцевого суду на положення п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є помилковим так, як вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є вимогою в розумінні ст. 161 цього Кодексу, а судовими витратами, які підлягають стягненню з боржника на підставі п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у випадку їх включення в заяву про видачу судового наказу та за умови достатньої обґрунтованості їх розміру. Заявник надав до суду докази таких витрат та обґрунтував їх розмір.

Апелянт також послався на практику інших судів апеляційної інстанції у розв`язанні аналогічного питання.

4. Відзиви на апеляційну скаргу від боржників до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені, зокрема, в п. 1 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

6. Фактичні обставини справи:

05.08.2024 ТОВ «ЕКОСТАЙЛ»), від імені якого діє представник адвокат Стеценка М. В., звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Екостайл» заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів за період з 01.07.2021 по 30.04.2024 в сумі 4 197,46 грн, судового збору 302,80 грн та витрат на відшкодування витрат на правову допомогу 1 000,00 грн (а. с. 1 30).

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника.

Суд першої інстанції оскаржуване рішення (ухвалу) мотивував тим, що заява про видачу судового наказу в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не може бути прийнята судом до розгляду в рамках наказного провадження, оскільки встановлений порядок розгляду справ наказного провадження не передбачає відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому ця вимога, не відповідає вимогам ст.. 161 ЦПК України, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, оскільки ґрунтується на правильно встановлених судом фактах та відповідає змісту норм Цивільного процесуального кодексу України з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно з ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних матеріально-правових вимог, перелічених у ст.. 161 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України), на що звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Натомість згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України учасниками у правах позовного провадження є сторони та треті особи.

При цьому, відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, принцип цивільного судочинства полягає у відшкодуванні судових витрат саме сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

З огляду на те, що згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, а також враховуючи, що згідно зі ст. 167 цього Кодексу розгляд заяв про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника, останній фактично позбавлений можливості подати заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу або клопотати про їх зменшення.

Отже, очевидним є те, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є безспірною, що узгоджується з положеннями ст. 137 ЦПК України, яка покладає такі витрати на сторони, тобто учасників змагального процесу (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення боргу за послуги з вивезення побутових відходів, судового збору, витрат на професійну правничу допомогу. Як убачається з заяви про видачу судового наказу, представником ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які товариство понесло і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (а. с. 4 -5, 27).

Колегія суддів, спираючись на проведений вище аналіз норм процесуального законодавства, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд має забезпечити реалізацію сторонами дотримання принципу змагальності сторін, застосування якого не передбачено розділом ІІ «Наказне провадження».

На відміну від судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, розмір якого чітко визначений Законом України «Про судовий збір», склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обґрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, а й щодо витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене вище, відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження, з урахуванням процесуальних особливостей розгляду цих справ, такі судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25.03.2020 у справі № 607/1219/18, за змістом якої відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження.

Крім того, враховуючи доводи апеляційної скарги щодо практики вирішення таких питань іншими загальними судами апеляційної інстанції, колегія суддів звертає увагу, що цивільний процесуальний закон, зокрема ч. 4 ст. 263 ЦПК України, встановлює обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права враховувати висновки, викладені в постановах лише найвищої судової інстанції - Верховного Суду.

9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться виключно до незгоди заявника з таким висновком суду.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» адвоката Стеценка М.В. залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2024, якою відмовлено ТОВ «ЕКОСТАЙЛ» у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 10.03.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: О. Л. Дуковський

С. М. Єгорова