Провадження №: 4-с/755/39/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва, в складі: головуючого судді - ОСОБА_3., розглянувши заяву скаржника ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. та постанову заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сувало М.С., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко Олександра Максимівна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М.Є. та постанову заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сувало М.С., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко Олександра Максимівна.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сувало М.С., заінтересовані особи: начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко Олександра Максимівна - повернуто скаржнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сувало М.С., заінтересовані особи: начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Борис Євгенович, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко Олександра Максимівна, - залишено без руху та запропоновано заявнику в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року визнати заяву скаржника ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3. необґрунтованою, передано заяву про відвід для вирішення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви скаржника ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3., справу за скаргою ОСОБА_1 - передано для продовження розгляду в тому ж складі суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року скаргу прийнято до розгляду, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 березня 2025 року на 10 годину 00 хвилин, витребувано у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) матеріали перевірки за скаргою ОСОБА_1 від 02.07.2024, за результатами якої 29.08.2024 заступником начальника міжрегіонального управління - начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сувало М.С. винесено постанову № 52 про результати перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_1.

07 березня 2025 року скаржником ОСОБА_1 подано до Дніпровського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» заяву про відвід судді ОСОБА_3., яка зареєстрована судом 10 березня 2025 року та цього ж дня передана судді.

В заяві дослівно зазначено:

«…Подається у зв`язку з вчиненням суддею ОСОБА_3 злочинів з фальсифікації ухвал від 30.09.24 р. та 18.02.25 р. передбачених ст.ст. 364, 366 КК України. За цими фактами мною подані відповідні заяви до подані відповідні заяви до Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань та Вищої ради правосуддя (додатки), а саме: - в ухвалі від 30 вересня 2024 р. зазначено, що мною оскаржується не бездіяльність директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича на не розгляд скарги у виконавчому провадженні НОМЕР_1 по справі 755/20287/21 та скасуванні постанови № 52 про результати перевірки законності виконавчого провадження від 29.08.2024 р., а бездіяльність заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сувало М.С.»

«…- ухвалу від 18.02.2025 р. викривила наявні в матеріалах документи…»

«…В матеріалах справи наявні докази направлення всім учасникам справи в т. ч. директору Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельову М.Є. окрім боржниці та з моїй скарзі чітко зазначені особи дії яких оскаржуються, що підтверджується навіть інформацією з сайту судової влади України та додатково до наявних в матеріалах спрви додаються докази направлення сторонм та фотокопії отримані стороною, саме ВДВС Дніпровського району міста Києва наявна в АСВП та матеріалах справи.»

«…Моя заява про відвід від 21.02.25 р. судді ОСОБА_3. належним чином не розглянута, наведеним доказам в заяві про відвід фальсифікації ухвал від 30.09.24 р. та 18.02.25 р. суддею оцінка не надана та в ухвалою судді Коваленко І.В. від 25.02.25 р. фактично приховується злочин судді ОСОБА_3.

Суддею ОСОБА_3. в ухвалі від 24.02.25 р. зазначено : «Заява про відвід мотивована незгодою скаржника з ухвалою від 18.02.25 р., який вважає, що є інші підстави, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді», що саме по собі взаємо виключаючи обставини, а дійсні обставини звернення із заявою про відвід це скоєння злочину суддею ОСОБА_3. передбаченого ст. 366 та 364 КК України.

Також хочу зазначити, що вимоги ухвали від 18.02.25 р. мною виконані та умови ухвали від 30.09.24 р. також були виконані, але розгляд скарги не відбувся.

Суддею ОСОБА_3. 26.02.25 р. постановлена ухвала про прийняття скарги до розгляду зі змісту якої виходить, що судом проігнороване моє клопотання про витребування матеріалів ВП НОМЕР_1, що унеможливлює об`єктивний розгляд моєї скарги та свідчить про упередженість суду.

Також суддя ОСОБА_3. приймала участь у розгляді моєї скарги у ВП НОМЕР_1 справа № 755/5116/24 на постанову Начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Біляєв Борис Євгенович про результати перевірки виконавчого провадження від 18.06.2023 та постанову Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Калініченко Олександра Максимівна про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 19.06.2024 р., яка є тотожною зі скаргою до директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова Максима Євгеновича.

Така поведінка та грубе порушення ЦПК України вказують на особисту зацікавленість суду у розгляді скарги саме суддею ОСОБА_3.

Відповідно, у Скаржника є сумніви в безсторонності та об`єктивності судді за наявності вказаних обставин справи та грубого порушення ЦПК України та суб`єктивного фактору Така поведінка та грубе порушення ЦПК України вказують на особисту зацікавленість суду. Отже, виходячи з вищезазначеного я вважаю, що вказані обставини викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, оскільки суддя вже своєю поведінкою показує свою упередженість щодо Відповідача та Скаржника, отже об`єктивно не може до них відноситись як до осіб, як повноправних учасників процесу у справі під головуванням вказаної судді.»

Відповідно до частин 1-3, 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦПК України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом ст. 37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

В той же час, належних доказів і переконливих аргументів, які б підтверджували наявність обставин, визначених у ст. 36, 37 ЦПК України, які б унеможливлювали участь судді ОСОБА_3. у розгляді даної справи, заявником не наведено.

Доводи заявника про фальсифікацію ухвал суду є його припущеннями, які суперечать як змісту скарги так і змісту судових рішень, а незгода заявника з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу, що імперативно визначено статтею 36 ЦПК України.

Що стосується доводів заявника про те, що розгляд скарги не відбувся, то після усунення заявником недоліків скарги, скаргу прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 березня 2025 року на 10 годину 00 хвилин.

Твердження заявника про те, що суддя ОСОБА_3. приймала участь у розгляді його скарги у ВП НОМЕР_1 справа № 755/5116/24 не заслуговують на увагу, оскільки з автоматизованої системи суду «Д-3» вбачається, що справа № 755/5116/24 перебувала в провадженні іншого суді та за результатами її розгляду 16 квітня 2024 року ухвалено постанову про визнання особи (якою не є заявник) виною у вчиненні адміністративного правопорушення.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Змагальність судового процесу та покладення на суд обов`язку здійснювати цивільне судочинство об`єктивно та неупереджено є передумовою того, що рішення по суті справи може бути ухвалено як на користь скаржника, так і осіб, рішення дії або бездіяльність яких оскаржуються, що не свідчить про зацікавленість або упередженість судді.

Що ж стосується сумнівів заявника в неупередженості та об`єктивності головуючого у справі, слід зазначити, що за вимогами ч.3 та ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

У § 81 рішення у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що «неупередженість» в сенсі статті 6 Конвенції має визначатися суб`єктивною оцінкою на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справах «Bulut v. Austria» від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 256, § 31 та «Thomann v. Switzerland» від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 815, § 30). У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості судів.

Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість та необ`єктивність. Крім того, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Наведені в заяві про відвід доводи та викладені заявником міркування є його особистими припущеннями та не є підставою для відводу судді, за відсутності фактів, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.

Усі дії головуючого в даній справі в повній мірі відповідають завданням та засадам цивільного судочинства, спрямовані на забезпечення захисту прав усіх учасників справи, повного та об`єктивного її розгляду.

За вказаних обставин, перевіривши наведені заявником підстави для відводу головуючого у справі, суддя приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим заяву про відвід слід передати для її вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України. При цьому, підстав для зупинення провадження у справі суд не вбачає.

Керуючись статтями 33, 36, 37, 40, 258, 260, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати заяву скаржника ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3. необґрунтованою.

Передати заяву про відвід для вирішення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: