Провадження №2/592/462/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Супрун Д.В. звернувся до суду з даним позовом до відповідача і просить

стягнути з відповідача на користь позивача з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ», нараховану але не виплачену позивачу заробітну плату в сумі 216 179,47 грн. Стягнути на користь позивача з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 134 840,92 грн.

06.11.2024 року до канцелярії суду від представниці відповідача за довіреністю Трофименко А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила про те, що Товариство не погоджується з визначеним розміром стягнення заробітної плати в сумі 216 179 грн. 47 коп. Станом на день звернення до суду позивачу було достовірно відомо про перерахування Товариством на його банківській рахунок частини заробітної плати, а саме: 15.10.2024р. Товариство на виконання свого зобов`язання щодо сплати заборгованості по заробітній платі, перерахувало позивачу частину заробітної плати за лютий 2024 року в сумі 1000 грн. 00 коп., що підтверджується супровідною відомістю для перерахування коштів на поточні рахунки № НОМЕР_1 за лютий 2024 року. Таким чином, станом на день звернення до суду сума заборгованості із заробітної плати складала 215 179 грн. 47 коп.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Товариство не погоджується з визначеним періодом стягнення середнього заробітку в кількості 123 робочих днів. Товариство вважає за необхідне повідомити, що відповідно до наказу Товариства № 46 від 31.05.2023р. «Про встановлення неповного робочого тижня» встановлено всім працівникам Товариства дводенний робочий тиждень з робочими днями «Понеділок» та «Вівторок».

Даний факт є важливим при визначенні питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 визначив, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Позивач звільнився 21.02.2024р., таким чином враховуючи ст. 117 КЗпП України ймовірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить з 26.02.2024р. (перший робочий день Товариства після звільнення Позивача) по 20.08.2024р. (останній робочий день Товариства в межах строку визначеного ст. 117 КЗпП України).

Таким чином, кількість робочих днів для обчислення стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні для Позивача необхідно виходити із робочих днів Товариства, з урахуванням Наказу № 46, що станом на 20.08.2024р. складе 52 робочих дні, а саме:

Лютий 2024 року - 2 робочих дні - 26,27 лютого

Березень 2024 року - 8 робочих днів - 4,5,11,12,18,19,25,26 березня

Квітень 2024 року - 10 робочих днів - 1,2,8,9,15,16,22,23,29,30 квітня

Травень 2024 року - 8 робочих днів - 6,7,13,14,20,21,27,28 травня

Червень 2024 року - 8 робочих днів - 3,4,10,11,17,18,24,25 червня

Липень 2024 року - 10 робочих днів - 1,2,8,9,15,16,22,23,29,30 липня

Серпень 2024 року - 6 робочих днів - 5,6,12,13,19,20 серпня

Сума середньоденної заробітної плати позивача складає 1029 грн. 32 коп. (без відрахування ПДФО та військового збору).Таким чином, у разі задоволення судом позовних вимог позивача про стягнення з Товариства на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, сума, що підлягає стягненню з Товариства становить - 53 524 грн. 64 коп.

Із суми 53 524 грн. 64 коп. підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Відповідно до частини 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

З 05.08.2002р. по 27.11.2019р. позивач працював в Інституті «Нафтохімпроект» Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання - Інжиніринг».

Згідно наказу Інституту «Нафтохімпроект» АТ «СМНВО - Інжиніринг» від 21.02.2024р. № 05-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з посади головного фахівця архітектурно-будівельного відділу з 21.02.2024р.

В день звільнення, 21.02.2024р. на виконання вимог ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України, Інститутом «Нафтохімпроект» АТ «СМНВО - Інжиніринг» позивачу було видано письмове повідомлення про нараховані суми при звільненні, а саме: розрахунковий листок при звільненні на 21 лютого 2024р.

Письмове повідомлення про нараховані позивачу суми при звільненні, останній особисто отримав 21.02.2024р., що підтверджується власноручним підписом позивача про отримання.

Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору про виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні становить до 21.05.2024р. включно.

В той же час, позивач звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом лише 18.10.2024р., тобто після спливу строку встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Позивачем не заявлено вимогу на поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, з відповідним обґрунтуванням та доказами, що підтверджують наявність поважних причин.

Отже, враховуючи вищевикладене, Товариство вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню, адже позивачем пропущений тримісячний строк на звернення до суду без поважних причин, що в силу ч. 2 ст. 233 КЗпП України є підставою для відмови в задоволені позовних вимог.

Представниця відповідача за довіреністю Трофименко А.В. просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

27.11.2024 року до канцелярії суду від представника позивача адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить залишити без розгляду позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ». Просить суд стягнути на користь позивача з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ», нараховану але не виплачену позивачу заробітну плату в сумі 216 179,47 грн.

18.12.2024 року до канцелярії суду від представника позивача адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить поновити строк на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, що встановлений ст. 233 КЗпП України, у зв`язку з великою кількістю тривог за період 21.02.2024 по 21.10.2024. Задля безпеки членів сім`ї позивача, серед яких неповнолітній син, який є особою з інвалідністю, на час тривоги, вони покидають житлові приміщення та слідують до укриття. Сумська область безпосередньо є прикордонною територією, що межую з трьома областями російської федерації, а саме з Курською, Білгородською та Брянською. На території цих трьох областей зосереджено угруповання прикриття кордону, у складі трьох груп військ: «Курськ», «Брянськ» та «Білгород». З вказаних територій постійно ведеться обстріл прикордонних територій Сумської області з наземних пускових комплексів, а також піднімаючи військові літаки стратегічної авіації МіГ-31 та Ту-22М3, здійснює пуски ракет комплексу «Кинджал» та запускає керовані авіаційні бомби. Окрім того, країна-терорист використовує іранські дрони- камікадзе Shahed-136 переважно для ударів по будівлях та інфраструктурних об`єктах. За добу може бути здійснено не менше 50 обстрілів Сумської області з різної військової техніки, яка розташована на кордоні з країною-агресором. Безпосередньо, місто Суми знаходиться менше, ніж 30 км від кордону з російською федерацією. Серед усіх областей України, в Сумській області найбільша протяжність державного кордону з росією, а саме 563,8 км. У зв`язку з активними обстрілами, в м. Суми та Сумській області часто об`являють повітряну тривогу, що унеможливлює повноцінну роботу підприємств та громадян, оскільки під час повітряних тривог персонал підприємств спускається до бомбосховищ. Частково з територій Сумської області активно здійснюється евакуація жителів прикордонних територій, на яких ведуться бойові дії. Також, з грудня 2023 року через кордон з Сумською областю зі сторони рф, заходять диверсійно-розвідувальні групи, що використовуються російською федерацією для розвідки та диверсій на території Сумської області. Вказані вище обставини унеможливлюють належну можливість вчасного звернення за правовою допомогою за захистом своїх порушених прав. Крім того, у лютому-жовтні 2024 року були і продовжуються регулярні перебої з постачанням електроенергії у м. Суми, що додатково перешкоджало повноцінній роботі всіх сфер життєдіяльності міста. Позивачу було перераховано 1000 грн в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується даними наданими у відзиві на позовну заяву. Враховуючи наведені обставини, воєнний стан та обмеження, спричиненні цим станом, пропуск строку, зазначений у ст. 233 КЗпП України, який визначений лише трьома місяцями, причини його пропуску просить вважати поважними та поновити його.

14.01.2025 року до канцелярії суду від представниці відповідача за довіреністю Трофименко А.В. надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила про те, що обставини, вказані позивачем як поважні причини пропуску строку, не підтверджуються наявними у справі матеріалами, оскільки не дають можливості встановити факту перебування позивача в укритті протягом вказаних проміжків часу. Вказані позивачем обставини не відповідають критерію істотності перешкоди, оскільки позивач мав можливість звернутися до суду вчасно, проте з власної волі не зробив цього. Таким чином, позивачем пропущено строк на звернення до суду, а обставини, які вказані ним як поважні причин пропуску такого строку, такими не є, а отже відсутні підстави, передбачені ст. 234 КЗпП України, для поновлення такого строку, а клопотання позивача за відсутності у ньому інших підстав поновлення пропущеного строку, задоволенню не підлягає, та відповідно у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав пропуску строку на звернення до суду.

До початку судового засідання від представника позивача адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі та без участі позивача. Позов просить задовольнити з урахуванням виплати позивачу частини заробітної плати в розмірі 1000,00 грн., а саме: в сумі 215179,47 грн.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.08.2002 року позивач був прийнятий на роботу до Відкритого акціонерного товариства Укрхімпроект на посаду інженера-проектувальника до архітекторно- будівельного відділу (а.с. 11).

27.11.2019 року Приватне акціонерне товариство Укрхімпроект було перейменовано на Акціонерне товариство Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання - Інжиніринг .

01.02.2020 року позивача було переміщено до структурного підрозділу Інституту «Нафтохімпроект» Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково- виробниче об`єднання - Інжиніринг.

21.02.2024 року позивач звільнений з займаної посади за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8, 9, 11).

На день звільнення з роботи з Інституту «Нафтохімпроект» АТ СМНВО - ІНЖИНІРИНГ, підприємство нарахувало позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 216 179,47 грн., але виплатити її відмовилося. Дана сума підтверджується виданим позивачу розрахунковим корінцем (а.с. 10).

15.10.2024 року Товариство на виконання свого зобов`язання щодо сплати заборгованості по заробітній платі, перерахувало позивачу частину заробітної плати за лютий 2024 року в сумі 1000 грн. 00 коп., що підтверджується супровідною відомістю для перерахування коштів на поточні рахунки № НОМЕР_1 за лютий 2024 року (а.с. 24).

Відповідач не визнає позовні вимоги з підстав того, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 ЦПК України.

Від представника позивача адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить поновити строк на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати. За вимогами ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Тобто, ст. 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.04.2016 у справі № 6-409цс16.

Судом встановлено, що в день звільнення 21.02.2024 відповідач не виплатив позивачу всі суми, які належали йому в день звільнення у розмірі 216179,47 грн, які залишаються несплачені станом на 10.03.2025, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, яке є триваючим, тому пропущений ОСОБА_1 строк звернення до суду підлягає поновленню.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. І ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, тому суд вважає необхідним позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати задовольнити, стягнувши з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати в розмірі 215179,47 грн.

Оскільки 27.11.2024 року до канцелярії суду від представника позивача адвоката Супруна Д.В. надійшла заява, в якій він просить залишити без розгляду позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» на користь позивача, яку суд розцінює як одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї позовної вимоги, відтак, керуючись п.1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 265-268 ЦПК України , ст. ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці»,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» (0009м. Суми, вул. Іллінська, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 215179,47 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков