ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Київ

справа № 185/3050/21

провадження № 61-11495св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Барильської А. П., Макарова М. О. від 23 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування, мотивуючи його тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з 16 грудня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина.

Зазначала, що вона має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, оскільки з кінця 2019 року здоров`я ОСОБА_3 значно погіршилося , він був не здатний самостійно пересуватися, обслуговувати себе та вона здійснювала постійний догляд за ним. Купувала їжу, ліки, сплачувала житлово-комунальні послуги.

Посилаючись на викладене, просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 16 грудня 2005 року до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим визнати її особою, яка має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємцями першої черги у зв`язку із опікуванням та наданням матеріальної допомоги протягом тривалого часу спадкодавцю, який через тяжку хворобу та похилий вік був у безпорадному стані.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Надано ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцями першої черги. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що є доведеним факт спільного проживання позивачки з померлим в період часу не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що не заперечувалося відповідачем. ОСОБА_3 у період проживання однією сім`єю з позивачкою був похилого віку, мав важкі захворювання, при цьому отримував догляд і матеріальну підтримку лише від позивачки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцями першої черги скасовано та в цій частині позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність юридичних фактів, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16, від 09 грудня 2020 року у справі № 554/4064/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 127/9859/14-ц, від 13 січня 2022 року у справі № 910/6552/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Судові рішення в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 185/3050/21 з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 06 лютого 2021 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведена спадкова справа № 84/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого - ОСОБА_2 . Донька померлого - ОСОБА_4 відмовилась від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця - ОСОБА_2 .

Окрім спадкоємців першої черги за законом до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини.

Відповідач визнав факт проживання позивачки з його батьком однією сім`єю у період з 2014-2015 року і до смерті батька, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У справі проведено комісійну судово-медичну експертизу для вирішення питання стосовно стану здоров`я ОСОБА_3 , чи потребував він стороннього догляду, чи перебував у безпорадному стані і в який період часу.

Експертною установою надано такий висновок, що згідно наданої медичної документації хворий ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані в період з липня 2020 року.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених в судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 лютого 2019 року в справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/8452/17 (провадження № 61-48561св18), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19).

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що доказів, які б надавали підтвердження, що померлий ОСОБА_3 був тривалий час у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потребував стороннього догляду, допомоги, піклування, позивачкою не надано.

Згідно висновку судово-медичної експертизи про безпорадний стан померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 можливо вказати лише за період з 14 липня 2020 року, медичної документації за інший проміжок часу комісії експертів не надано (тобто за три місці до смерті).

Ураховуючи викладене, правильними є висновки апеляційного суду про те, що позивачка не довела належними та достовірними доказами наявність юридичних фактів, за наявності яких вона може одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, зокрема, здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Висновки апеляційного суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки за встановлених у цій справі обставин та досліджених судом доказів, з урахуванням змісту заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що апеляційний суд допустив неправильне тлумачення вказаних норм або застосував закон, який не підлягав застосуванню чи не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування зазначених судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновком суду та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а зазначені оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 260, 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про зміну черговості одержання права на спадкування - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун