Справа № 291/1614/24
Провадження №2/291/163/25
РІШЕННЯ

іменем України

11 березня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Федорчук І.В.

за участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Ружин цивільну справу №291/1614/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 11602,50 грн. на підставі кредитного договору від 08.01.2022 №102941393, право вимоги за якими перейшло до позивача відповідно до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024.

13.02.2025 надійшла відповідь з ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 13.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання.

Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач 20.02.2025 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, зокрема в розмірі 5100,00 грн. розміром заборгованості за основною сумою боргу.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку.

08.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір №102941393 на суму 5100,00 грн. зі строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування коштами (а.с. 4-8).

16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, що підтверджується витягом з Реєстру боржників (а.с.13).

Згідно з п.1.1. Кредитного договору №102941393 від 08.01.2022, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2. Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. Кредитного договору.

На підтвердження фактичного виконання договору позивачем надано розрахунок заборгованості по договору, водночас судом установлено, що Договором передбачено порядок надання кредиту у безготівковій формі, а розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а являється внутрішнім документом фінансових установ та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити перерахування коштів позичальнику в кредит та правильність наведеного розрахунку зокрема щодо нарахованих відсотків та комісії, тож суд відхиляє вказаний доказ. Інших доказів позивачем до суду не надано.

Водночас, відповідачем 20.02.2025 подано до суду письмову заяву про те що позовні вимоги він визнає частково, а саме у розмірі 5100,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, тож суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги тільки в межах суми 5100 грн, що являється основною сумою боргу та визнається відповідачем.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями ч.4, 5 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Тож, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін,

відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Згідно умов вищевказаного Договору факторингу та відповідно до вимог статей 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статусу нового кредитора.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вказала, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то, відповідно до ч. 2 ст.530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на наведене, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд дійшов висновку, що задоволенню належать позовні вимоги в межах суми 5100 грн., які являються основною сумою боргу та визнається відповідачем. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону чи порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Водночас судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків та комісії за договором.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом ч.1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас положеннями ч.6 статті 141 ЦПК України, визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З поданих відповідачем документів убачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ВІД 16.10.2025 та військовослужбовцем, тож від сплати судового збору під час розгляду звільнений на підставі пп. 12, 13, п 1, ст 5 ЗУ «Про судовий збір».

Тож, позивачу належить компенсувати за рахунок держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1697,00 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансової компанії"Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №102941393 від 08.01.2022, за основною сумою заборгованості в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривеь 00 (нуль) копійок.

Компенсувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансової компанії "Європейська агенція з повернення боргів" за рахунок держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев`яносто сім) гривень 00 (нуль) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 11 березня 2025 року.

Суддя І.В. Федорчук