Провадження №2/523/1874/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ВП №3 ОРУП №1, ГУНП в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просив стягнути моральну шкоду за рахунок Державного бюджету України у розмірі 10 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що позивачем 09 серпня 2013 року було подано заяву до УМВС у Одеській області про скоєння ОСОБА_2 службового підроблення, покарання за яке передбачено статтею 366 Кримінального кодексу України та зловживання службовим становищем відповідно до статті 364 Кримінального кодексу України.

Розпочато кримінальне провадження, зареєстроване за №0005622 від 30.08.2013 року.

11 лютого 2014 року слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Гончаров Б.П. у справі № 523/1591/14-к ухвалив зобов`язати слідчого Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в розумні строки, передбачені діючим законодавством, виконати всі необхідні слідчі дії та повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду кримінального провадження №0005622

01 квітня 2014 року суддя Суворовського районного суду м. Одеси Шкорупеєв Д.А. зобов`язав слідчого Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Озерову Ж.В. виконати припис прокуратури від 03.03.2014 року по кримінальному провадженню №0005622.

23 червня 2014 року, у справі № 523/8880/14-к слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Бобовський К.Ю. скасував постанову слідчої СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС Озерової Ж.В. від 27.05.2014 року №0005622 про закриття кримінального провадження.

12.11.2014 року слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Боднар С.М. зобов`язав начальника СВ Суворовського РВ УМВС України в Одеській області забезпечити виконання ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 23 червня 2014 року та внесення необхідних відомостей в ЄРДР стосовно відновлення кримінального провадження №0005622

10 червня 2015 року по справі №523/8377/15-к слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Бобовський К.Ю. скасував постанову слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (Бабій Н.В.) про закриття кримінального провадження.

18 червня 2015 року по справі № 523/9141/15-к слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Гончаров Б. П. задовольнив заяву ОСОБА_1 про відвід слідчої Бабій Н.В. у зв`язку з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства та не виконанням вказівок слідчих суддів.

26 червня 2015 року справа № 522/12872/15-к, задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважену службову особу прокуратури Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

25 грудня 2015 року слідчим суддею Суворовського районного суду міста Одеси Шкорупеєвим Д. А. по справі № 523/19263/15-к у результаті розгляду скарги ОСОБА_1 було винесено ухвалу, якою визнано бездіяльність слідчого Суворовського ВП міста Одеси ГУНП Одеської області Славинської Ю.А. у вигляді невиконання ухвал слідчих суддів Суворовського районного суду міста Одеси та зобов`язано виконати всі необхідні слідчі дії за ухвалами від 23.06.2014 року, 12.11.2014 року та 10.06.2015 року.

17 червня 2016 року Суворовський районний суд у складі судді ОСОБА_3 задовольнив заяву про відвід слідчого Суворовського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області Славинської Ю. А.

21 липня 2016 року суддя Суворовського районного суду м. Одеси Деркачов О. В. розглянувши скаргу на бездіяльність прокурора визнав неправомірною бездіяльність керівника Одеської місцевої прокуратури № 4, пов`язану з невнесенням відомостей до ЄРДР за письмовою заявою ОСОБА_1 від 01 липня 2016 року (№ 282 з особистого прийому) про вчинення слідчим СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Славинською Ю. А. під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0005622 умисного невиконання ухвал слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року, від 12 листопада 2014 року, від 10 червня 2015 року, від 25 грудня 2015 року (у справі №523/19263/15-к) та письмових вказівок СУ ГУНП в Одеській області (листи від 26 листопада 2015 року № 4/х 2531, від 28 грудня 2015 року № 4/X-444, від 11 лютого 2016 року № 4/X-145) від березня 2016 року № 4/756, 756/2, 756/3).

06 вересня 2016 року Суворовський районний суд у складі судді ОСОБА_4 зобов`язав керівника СУ Суворовського ВП м. Одеси ГУНП Одеської області виконати необхідні слідчі та процесуальні дії у кримінальному провадженні № 0005622.

04 листопада 2016 року слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси Боднар С. М. на підставі заяви про невиконання керівником СУ Суворовського НП м. Одеси ухвали слідчого судді від 06.09.2016 року № 523/12165/16-к зобов`язав керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 забезпечити виконання вимог ст. 214 КПК України стосовно внесення заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої під реєстраційним № 483 про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 3 КК України, до ЄРДР з присвоєнням номеру кримінального провадження.

23 січня 2017 року суддею Суворовського районного суду м. Одеси Шкорупеєвим Д.А. зобов`язано процесуального керівника по кримінальному провадженню № 90005622 здійснити контроль над виконанням вимог згідно ухвал Суворовського районного суду м. Одеси.

Позивач, зазначає, що у результаті кримінальних правопорушень у службовій сфері СВНП Суворовського райвідділу м. Одеси, йому було нанесено моральну шкоду з негативними наслідками. Негативні наслідки виникли у результаті страждань, у зв`язку з зазіханням на його права та законні інтереси.

У результаті душевних страждань він став інвалідом другої групи довічно, що завдало йому моральних втрат, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що, у свою чергу, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральну шкоду визначив у розмірі 10 000,00 грн.

Посилаючись на прямий взаємозв`язок між хворобою- перебування на обліку у Одеському міському психіатричному диспансері та моральними стражданнями, які приносить щорічна боротьба за відновлення його прав, відновлення яких тривали три роки саме з вини тих державних органів, які повинні їх захищати, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В матеріалах наявний відзив на позовну заяву Головного управління національної поліції в Одеській області в якому представник просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивачем не обґрунтовано, якими доказами підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Визначена позивачем сума моральної шкоди є недоведеною та позбавленою засад розумності та виваженості.

Також представник ГУНП в Одеській області зазначив,що позивач не надав до суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, обмежившись наведенням витягів із законодавчих актів та констатації не підтвердження жодними фактичними обставинами фразами щодо стану позивача при порушення її права. В той же час, відшкодування моральної шкоди не має перетворюватись у спосіб заробітку, а має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 25 ЦК України.

Крім того, представником відповідача зазначено, що позивач звертався до суду з такими ж позовними вимогами та позовну заяву залишено без розгляду.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим по кримінальному провадженню №0005622 від 30.08.2013 року, що підтверджується повідомленням СВ Суворовського ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 22.10.2015 року.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується довідкою Серії 10ААВ від 30.09.2015 року (а.с.19)

На підтвердження обставин викладених у позовній заяві позивачем надано до суду :

-Копію заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року (справа № 522/2857/19) за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУНП в Одеській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Головного управління національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог відмовлено. ( а.с.6-8)

-Постанову Одеського апеляційного суду від 27.02.2020 року, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2018 року змінено, а саме стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. Постанова набрала законної сили 12.03.2020 року. ( а.с.9-16)

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 - 3статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18; від 10 жовтня 2018 року, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18, від 27 березня 2023 року, справа № 757/221/21-ц, провадження № 61-10631св22.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України(постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Аналізуюче зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 недоведені, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службових осіб органу досудового розслідування, що в силу вимог статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Так, суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що внаслідок душевних страждань викликаних порушенням органом досудового розслідування його прав, він став інвалідом другої групи, оскільки доказів того, що оскаржувані дії чи бездіяльність слідчого відділу ГУНП в Одеській області призвели до погіршення стану його здоров`я та як наслідок отримання позивачем інвалідності, немає.

Сам факт задоволення скарг ОСОБА_1 слідчими суддями беззаперечно не свідчить про спричинення позивачу моральної шкоди, а свідчить про здійснення судового контролю.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27 червня 2019 року, справа № 461/2914/17, провадження № 61-34227св18, від30 березня 2022 року, справа № 638/1923/20, провадження № 61-13701св21, від29 березня 2023 року, справа № 638/13345/18, провадження № 61-10873св21, від 17 квітня 2023 року, справа № 751/3968/22, провадження № 61-3209св23.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Цей висновок узгоджується з рішеннями ЄСПЛ від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц, провадження № 61-3057св21.

Метою оскарження позивачем бездіяльності слідчих у даному спорі було оспорювання процесуальної діяльності та незгода з прийнятими процесуальними рішеннями відповідно до вимог КПК України. Зазначене не є безумовним доказом неправомірних дій або бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України.

Позивач не надав відповідних доказів на доведення тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене, своєчасне, справедливе досудове розслідування.

Таким чином, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органів досудового розслідування, причинно-наслідковий зв`язок між діями органів досудового розслідування та його інвалідністю, тому правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 258-262, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2025 року.

Суддя