УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 127/203/17-ц

провадження № 61-2448ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Вишневської Олени Ігорівни, на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року № 0, що складає 3 072 382,98 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,4 кв. м, яка належить ОСОБА_1 , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною, що становить 410 256,00 грн, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2017 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року № 0, що складає 3 072 382,98 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,4 кв. м, яка належить ОСОБА_1 , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною, що становить 410 256,00 грн, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки.

Здійснено розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі в справі, звернувся з апеляційною скаргою.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, встановивши, що на час подання ТОВ «Кей-Колект» цього позову у 2017 році, предмет іпотеки (квартира), яка була реконструйована в нежиле приміщення (салон-перукарня), був відчужений на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2012 року.

Врахувавши положення частини другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що перехід права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, до ОСОБА_2 , не залученого до участі в справі, унеможливлює вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, заявленого до неналежного відповідача.

Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що вирішення вказаного спору з неналежним суб`єктним складом сторони відповідача, порушуватиме права та законні інтереси власника спірного майно, ОСОБА_2 , незалученого до участі в справі.

Вказане є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладених, зокрема в постановах від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21, від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21.

У лютому 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Вишневської О. І., на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що оскаржуваним заочним рішенням порушено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , оскільки позивач, звертаючись до суду, діяв у спосіб та відповідно до порядку, визначених, зокрема статями 7, 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Вінницький апеляційний суд застосував норми права без врахування висновків про застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в справі № 542/401/18, від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц, від 10 вересня 2020 року в справі № 757/66808/19-ц, від 17 червня 2021 року в справі № 626/2547/19, від 31 травня 2023 року в справі № 308/12227/13-ц, від 03 квітня 2024 року в справі № 916/4093/21.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Апеляційний суд встановив, що усічні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року № 0, що складає 3 072 382,98 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,4 кв. м, яка належить ОСОБА_1 , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною, що становить 410 256,00 грн, визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки.

Станом на 25 січня 2012 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,4 кв. м, реконструйовано в нежиле приміщення, салон-перукарню АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на нежиле приміщення, салон-перукарня АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а реалізація предмета іпотеки, належного особі, яка не залучена до участі в справі, порушуватиме права такої особи.

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною першою статті 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами у цивільному процесіє такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)). Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинно відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21 (провадження № 14-102цс22)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц, 08 липня 2021 року у справі №264/632/19, від 26 вересня 2023 року в cправі № 910/2392/22).

Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Якщо у справі наявна обов`язкова співучасть відповідачів, то неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У справі, що переглядається, іпотекодержатель пред`явив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, належного ОСОБА_1 , з метою подальшої реалізації майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Водночас, Вінницький апеляційний суд встановив, що на час звернення позивача до суду та ухвалення місцевим судом заочного рішення, власником предмета іпотеки вже була інша особа, незалучена до участі в справі, а саме ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Отже, в цій справі, враховуючи предмет спору про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою його подальшої реалізації, належними відповідачами є власник такого майна, адже його майновий інтерес як володільця нерухомого майна є очевидним, а забезпечення права на захист такого інтересу мало бути забезпечено судом, тому не залучення такої особи до участі в справі, є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові.

Відповідно довід касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що оскаржуваним заочним рішенням порушено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , є безпідставним.

За наведених обставин, встановивши, що ТОВ «Кей-Колект» у січні 2017 року звернувся до суду із позовними вимогами до неналежного суб`єктного складу сторони відповідача - ОСОБА_1 , за встановлених апеляційним судом обставин предмет іпотеки відчужений 06 лютого 2012 року на користь ОСОБА_2 , при цьому до ухвалення 03 квітня 2017 року судом першої інстанції заочного рішення від позивача відповідного клопотання не надходило, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в справі № 542/401/18, від 07 квітня 2020 року в справі № 504/2457/15-ц, від 10 вересня 2020 року в справі № 757/66808/19-ц, від 17 червня 2021 року в справі № 626/2547/19, від 31 травня 2023 року в справі № 308/12227/13-ц, від 03 квітня 2024 року в справі № 916/4093/21, не суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у цій справі, зокрема щодо дослідження та встановлення апеляційним судом чи порушено питання про права та обов`язки особи, незалученої до участі в справі оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги представника ТОВ «Кей-Колект» - Вишневської О. І. необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Вишневської Олени Ігорівни, на постанову Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян