Справа № 755/3432/25
Провадження №2-о/755/245/25
У Х В А Л А

іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

"07" березня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м.Києва Коваленко І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» звернувся ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Головченко Олександр Андрійович, за участі заінтересованої особи: Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявник просить:

«Встановити факт, що має юридичне значення: народилась ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м.Болград Одеської області, народження зареєстроване Болградською міською радою Одеської області та її батьками є: ОСОБА_3 (українець) та ОСОБА_4 (єврейка), актовий запис №85.»

Заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про народження матері заявника - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_1 виданого 10.09.1940р. Болградською міською радою Одеської області, її батьками є: ОСОБА_3 (українець) та ОСОБА_4 (єврейка). Встановлення даного факту потрібно в подальшому для національної ідентичності ОСОБА_1 , для впорядкування документів, а також задля реалізації особистих прав: підтвердження єврейського походження його роду, цей факт має юридичне значення, - оскільки громадянам України єврейського походження надаються окремі пільги, права та гарантії, а також надається право для звернення та отримання громадянства Державою Ізраїль. Разом з тим, заявник не просить суд встановити факт національності, вище вказане лише пояснення мотиву подальших його особистих прав та охоронюваних законом інтересів. Інформація, в тому числі про національність батьків ОСОБА_2 вказується також і тому, що така інформація передбачалась на той час при реєстрації народжень. Через наявний стан повторного свідоцтва про народження ОСОБА_2 , з огляду на відсутність інформації в архіві і інших органах - такий документ не приймається Державою Ізраїль, а відтак єдиним можливим є звернення до суду з метою встановлення юридичного факту - народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м.Болград Одеської області, народження зареєстроване Болградською міською радою Одеської області та її батьками є: ОСОБА_3 (українець) та ОСОБА_4 (єврейка), актовий запис №85.

28 лютого 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про усиновлення передано в провадження головуючому у справі судді Коваленко І.В.

Вивчивши матеріали поданої заяви на предмет дотримання заявником цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Хоча зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту приналежності людини до тієї чи іншої етнічної групи (нації).

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України визначає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні».

Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18 дійшла висновку, що заява про встановлення факту неправильності актового запису щодо національності матері заявника не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі №810/2732/18 про зобов`язання органу ДРАЦС внести зміни до актового запису щодо національності матері заявника, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 337/5247/19, від 25 березня 2020 року у справі № 229/2823/19, від 18 березня 2020 року у справі № 761/36561/19, відповідно до яких норми ЦПК України не передбачають можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту належності особи до певної національності.

Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності, фактів неправильності чи неповноти відомостей про національність, викладених в актових записах, цей спір не підлягає розгляду у судовому порядку.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 березня 2022 року у справі № 458/1176/20, від 20 травня 2022 року у справі № 758/15839/19.

Таким чином, з огляду на вимоги положення статей 293, 317 ЦПК України щодо справ окремого провадження, факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, однак факт, який просить встановити заявник, не має юридичного значення, оскільки національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою, тому суд позбавлений можливості встановлювати факти, що мають юридичне значення саме з метою подальшого встановлення національності заявника, яка надасть йому змогу реалізувати своє право на окремі пільги, права та гарантії, право на отримання громадянства держави Ізраїль, оскільки така мета заяви не пов`язана у подальшому із виникненням, зміною або припиненням особистих чи майнових прав заявника.

Згідно положення п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Оскільки зазначені вимоги не підлягають судовому розгляду, суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено їх вирішення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 186, 258-261, 293, 315, 352-354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Заявник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя :