П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Київ

Справа № 754/9868/24

Провадження № 22-ц/824/3636/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 05 березня 2025 року

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Сушко Л.П.,

секретаря: Желепи В. В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Пальчиком Максимом Олексійовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Коваленко І. І. 25 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 23.02.2022 Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від шлюбу подружжя має дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 лютого 2022 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 290, - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу.

Не погоджуючись з судовим рішенням, 24 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пальчик М. О. подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не повно та не всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; наявна невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Відповідач стверджує, що на момент подання свого клопотання про розгляд справи судом першої інстанції без його участі він дійсно не мав наміру продовжувати шлюбні відносини, але згодом зрозумів, що хоче спробувати зберегти шлюб з Позивачем, проте оскільки Відповідач перебуває на службі в ЗСУ та не мав можливості фізично побачитись з Позивачкою та спробувати налагодити шлюбні стосунки, судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення швидше, ніж у Відповідача з`явилась змога взяти відпустку та приїхати до дружини, таким чином, на думку ОСОБА_2 , суд позбавив його можливості отримати строк для примирення.

Відповідач також звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Позивач і Відповідач мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що розірвання шлюбу між батьками може згубно впливати на духовний та моральний стан дитини.

Таким чином Відповідач приходить до висновку, що суд неповно та не всебічно з`ясував обставини, що мають значення для цієї справи. З огляду на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням матеріального права, без урахування думки Відповідача про необхідність надання строку на примирення, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 24 жовтня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеусу А. М.

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду засобами системи «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому вона наголошує на тому, що між подружжям немає взаєморозуміння з наступного дня після укладення шлюбу, а саме з у зв`язку з чим не могли дійти спільної точки зору у спірних питаннях, внаслідок чого постійно виникали сварки та непорозуміння. Протягом 2022 року, та після народження дитини (червень 2023 року), стосунки з другим із подружжя взагалі розладились та не склались, Відповідач ніде не працював, ніяким чином не утримує її та доньку, приходячи додому в пізню пору доби, роздратований здіймав крики, погрожував, принижував та ображав, таким чином здійснював психологічний тиск на Позивача при дитині, у зв`язку з чим вона постійно перебувала у страху за своє життя та психологічне здоров`я дитини. Таким чином, спільне життя з Відповідачем стало нестерпним та неможливим, у зв`язку з чим їй з дитиною довелося переїхати в іншу місцевість для проживання. Фактично сім`я припинила своє існування.

Зазначає, що з моменту народження дитини, тобто з червня 2023 року, Відповідач жодним чином не приймав та до даного часу не приймає участі не лише у вихованні нашої дитини, але і не надавав та не надає матеріальної допомоги на її утримання

Більше того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2024 (номер провадження 2/754/1237/24, справа № 754/17015/23) з Відповідача стягнуто аліменти на утримання Позивача та утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим відносно останнього відкрито виконавче провадження, докази долучено до матеріалів справи.

Крім даних тверджень, які були доведені суду першої інстанції, на даний час, за заявою ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (витяг долучено до матеріалів справи).

Вказує у своєму відзиві на апеляційну скаргу, що за весь вказаний період, а саме з листопада 2022 року до даного часу Відповідачем не вчинено жодних спроб для примирення, на повідомлення з пропозицією примирення Відповідач не відповідає, таким чином лише затягує процедуру розлучення.

До того ж, жодних підтверджень перебування ОСОБА_2 на військовій службі, на які його сторона Відповідача постійно посилається, матеріали справи не містять. Таким чином, вважає, що апелянт не довів фактів порушення судом неправильного застосування норм матеріального права, зазначивши в ній об`єктивно недостовірні доводи. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Пальчиком М.О. на рішення Деснянського районного суду м. Києва № 754/9868/24 від 25.09.2024 залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Листом Київського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року витребувано

з Деснянського районного суду м. Києва матеріали справи № 754/9868/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

12 листопада 2024 року матеріали справи № 754/9868/24 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Пальчиком М. О., на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Київського апеляційногосуду від 18 грудня 2024 року справу призначено до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду на 05 березня 2025 року на 11 годину 00 хвилин з викликом в судове засідання учасників справи.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку позивач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник Пальчик М.О. в судове засідання не з`явилися.

Судові повістки надсилалися учасникам справи у їх електронні кабінети в системі ЄСІТС. Отримання судових повісток учасниками справи підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, що містяться в матеріалах справи, згідно яких судові повістки-повідомлення про час, дату і місце проведення судового засідання доставлено 06 січня 2024 року до їх електронних кабінетів.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2024 року у справі № 754/9868/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшланаступного висновку

Встановлено, що 23.02.2022 Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року розірвано.

Від шлюбу подружжя має дочку - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з позовом, Позивач посилалась на те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №442/6319/16-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідачем не було подано до суду клопотання про надання сторонам строку для примирення, також Відповідач зазначає у своїй апеляційній скарзі, що на момент розгляду справи судом першої інстанції в нього був намір розірвати шлюб. При цьому Позивач зазначила у позові, своїй заяві про розгляд справи без її участі в суді першої інстанції, та вкотре наголосила в своєму відзиві на апеляційну скаргу, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Своїм клопотанням про розгляд справи без його участі в суді першої інстанції Позивач також підтвердив намір розірвання шлюбу та не виявив бажання зберегти шлюб та сім`ю.

Крім того, колегія суддів враховує, що обсяг часу між часом подання позовної заяви у справі 08 липня 2024 року та до часу апеляційного розгляду справи становить більше восьми місяців, у Відповідача було достатньо часу для того, аби скористатись своїм правом в позасудовому порядку переконати Позивача щодо доцільності збереження шлюбу та примирення із ним, якщо дійсно Відповідач цього примирення потребував. Колегія суддів вважає, що Відповідач штучно затягує розгляд справи, фактично примушуючи Позивача до перебування у шлюбі з ним.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує буде порушувати його законні права та інтереси і суперечить вимогам закону та інституту сім`ї, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Намагання Відповідача примиритися з Позивачем є виключно його бажанням, яке не підтримується Позивачем.

У справі, що переглядається, суд, надаючи строк для примирення подружжя та зупиняючи розгляд справи на 6 місяців, має звернути увагу на те, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідачки про надання строку на примирення, суд апеляційної інстанції повинен оцінити: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання та ухвалення оскаржуваного судового рішення причини неподання відповідачкою клопотання про надання строку на примирення в суді першої інстанції; вказати на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.

Аналогічні висновки виклав у своїй постанові від 08 березня 2023 року Верховний Суд у справі № 127/16963/22-ц (провадження № 61-203св23).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам Позивача.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Позивач і Відповідач мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 18 липня 2023 року.

Суд приймає до уваги доводи Позивача викладені в поясненнях (відзиві) на апеляційну скаргу, згідно яких між Відповідач жодним чином участі у вихованні та утриманні дитини не приймає та не бажає приймати. Взаємної згоди щодо участі у вихованні дитини не склалося, договір не складався.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України.

Сам факт наявності неповнолітньої дитини у подружжя не є обов`язковою умовою задля відмови судом позовної вимоги про розірвання шлюбу. За наявності неповнолітніх дітей судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, але виключно за фактичного можливості такого примирення. Принцип добровільності у розірванні шлюбу закріплений в законодавстві, а жодні права дитини в цій справі судом не вирішувались, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відмови в задоволені позовних вимог. В частині вирішення позовних вимог судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

А отже доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи і невмотивованість рішення в оскаржуваній частині не знайшли своє підтвердження, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Л.П. Сушко