Провадження №: 2-з/755/49/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"07" березня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Масехи Богдана Олеговича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Масеха Б.О., до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд ухвалити рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у спільному сумісному майні подружжя в загальному розмірі 642 416,27 гривень, яка складається з: 280 610,00 гривень - вартість частки майнових прав на квартиру, яка складається з 3-ьох кімнат, будівельний АДРЕСА_1 (номер будинку після введення його в експлуатацію 1-В) у місті Ірпінь Київської області; 361 806,27 гривень - вартість частки автомобіля марки MINI COOPER модель COUNTRYMAN ALL4, тип ТЗ загальний легковий - загальний хетчбек-В, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1499 см3, 2017 року випуску;

- покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 6 424,16 грн., витрати пов`язані з проведенням експертизи щодо визначення вартості автомобіля в сумі 1 900,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 102 000,00 грн.

03.08.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

07.03.2025 року (вх.№13245) представник позивача - адвокат Масеха Богдан Олегович подав заяву про забезпечення позову у справі №755/10491/23, відповідно до якої просив суд: з метою забезпечення позову накласти арешт на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 31203102), яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.06.2010; з метою забезпечення позову заборонити державним реєстраторам (в тому числі державним та приватним нотаріусам) та органам державної реєстрації прав вчиняти будь- які реєстраційні дії щодо 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 31203102), яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.06.2010 включаючи державну реєстрацію права власності на вказане майно, державну реєстрацію речових прав та обтяжень щодо вказаного майна, внесення записів про скасування таких реєстраційних дій чи їх зміну; з метою забезпечення позову заборонити органам реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації місця проживання (перебування) та/або декларування місця проживання (перебування) будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 31203102.

Заяву про забезпечення позову представник позивача обґрунтовує тим, що предметом спору є позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості належної їй по закону 1/2 частини спільно набутого за період шлюбу майна, а саме: майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 (номер будинку після введення його в експлуатацію 1-В); автомобіля MINI Cooper Countryman ALL4.

При цьому, підставою для звернення до суду з такими вимогами стало те, що, реалізувавши належне колишньому подружжю майно, відповідач, діючи з порушенням таких основних засад (принципів) цивільного права як справедливість, добросовісність та розумність, ігноруючи при цьому презумпцію спільної сумісної власності подружжя, фактично привласнив отримані від такої дії грошові кошти, отримати від яких рівну та справедливу частку ОСОБА_1 вже більше двох років не має змоги. Такими діями, на думку позивача, відповідач фактично створив штучні перешкоди в отриманні позивачкою належної їй компенсації. Разом з тим, протиправна поведінка відповідача, яка полягає у створенні обставин для несплати своїй колишній дружині коштів, продовжилась і під час розгляду даної справи. Вказує, що майновий стан відповідача на дату подання даного клопотання значно знизився у порівнянні з його майновим станом, що існував на день відкриття провадження у справі, оскільки відповідач здійснив відчуження єдиного наявного у нього рухомого майна. На момент звернення позивача до суду з вказаним позовом відповідач володів транспортним засобом - автомобілем марки HONDA, модель ACCORD, ідентифікаційний код (VIN) НОМЕР_3 , рік випуску: 2019 рік, який був зареєстрований за відповідачем 12 березня 2021 року. Однак, вже під час розгляду даної справи, а саме 28 листопада 2024 року вказане авто було відчужене (перереєстроване) на нового власника - громадянина України ОСОБА_3 . Відчуження автомобіля відбулось саме під час зупинення розгляду справи, коли матеріали судової справи були направлені в експертну установу за клопотанням відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка в подальшому не була ним оплачена. Позивач стверджує, що з 17 жовтня 2024 року, тобто після відкриття провадження у справі, відповідач також припинив свою діяльність як фізична особа - підприємець, яку здійснював з 13 червня 2016 року. На думку позивача, очевидною є та обставина, що відчуження єдиного рухомого майна відповідача та припинення підприємницької діяльності під час заявлених майнових позовних вимог, з урахуванням попередніх дій Відповідача щодо відчуження спільного майна подружжя без погодження з Позивачкою, беззаперечно підтверджує реальну загрозу можливості виконання майбутнього судового рішення. Негайне не застосування судом таких заходів забезпечення позову може мати наслідком позбавлення права позивачки на отримання відповідної грошової компенсації, у разі задоволення позовних вимог. На переконання позивача, відчуження відповідачем єдиного наявного у нього транспортного засобу під час розгляду справи є очевидним свідченням умисного зменшення свого майнового стану, що викликане виключно метою уникнення виконання можливого рішення суду. Даний факт, у сукупності з припиненням підприємницької діяльності, підтверджує наявність реальної загрози ухилення Відповідача від виконання зобов`язань перед Позивачкою.

Фактично, єдиним майном, яке залишилось у власності відповідача є лише 1/3 частка в квартирі АДРЕСА_2 , про яку відомо позивачці. З огляду на все викладене, позивач вважає, що наявна необхідність у вжитті судом заходів забезпечення позову, в тому числі шляхом накладення арешту на останнє майно, яке залишилось у власності відповідача, а саме на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_2 .

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно правил частин 5 та 6 вказаної статті залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Згідно правил статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. (ч.2 ст.149 ЦПК України)

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається у письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тобто, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №416581986 від 06.03.2025, ОСОБА_2 являється власником:

- 1/3 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.06.2010, виданого Головним управлінням житлового забезпечення.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під терміном «обтяження» розуміється - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Згідно абзацу 3 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, зокрема: арешт.

Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення пр о скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду, поданої позивачем, позовної заяви є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя в загальному розмірі 642 416,27 гривень, яка складається з: 280 610,00 гривень - вартість частки майнових прав на квартиру, яка складається з 3-ьох кімнат, будівельний № 33 на 8 поверсі, секція АДРЕСА_5 (номер будинку після введення його в експлуатацію 1-В) у місті Ірпінь Київської області; 361 806,27 гривень - вартість частки автомобіля марки MINI COOPER модель COUNTRYMAN ALL4, тип ТЗ загальний легковий - загальний хетчбек-В, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1499 см3, 2017 року випуску, суд вважає вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 31203102), яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.06.2010, обґрунтованими, та взаємопов`язаними зі способом забезпечення позову.

Таким чином, з огляду на ціну позову, невжиття заходів такого забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача у разі їх задоволення та стане перешкодою у відновленні таких, оскільки спонукатимуть до додаткових процесуальних дій, законність якого ставиться під сумнів наразі позивачем.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, приймаючи до уваги предмет позову, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про забезпечення позову, так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Масехи Богдана Олеговича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя, - задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 31203102), яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.06.2010.

Заборонити державним реєстраторам (в тому числі державним та приватним нотаріусам) та органам державної реєстрації прав вчиняти будь- які реєстраційні дії щодо 1/3 частки в квартирі АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 31203102), яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.06.2010 включаючи державну реєстрацію права власності на вказане майно, державну реєстрацію речових прав та обтяжень щодо вказаного майна, внесення записів про скасування таких реєстраційних дій чи їх зміну.

Заборонити органам реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації місця проживання (перебування) та/або декларування місця проживання (перебування) будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна: 31203102.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Відомості про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відомості про стягувача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 / адреса для листування: АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її скарження.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає чинності з 07 березня 2025 року.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складено 07 березня 2025 року.

Суддя :