Справа № 332/7782/23
Провадження № 2/314/96/2025
27.01.2025 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Свідунович Н.М.,
секретар судового засідання Печонкіна В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 332/7782/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визначення місця проживання дитини,
28.12.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2023 шлюб розірвано. На підставі судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя 04.08.2023, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття. За час спільного життя відповідач неодноразово ображав позивачку, принижував її людську гідність, вчиняв сварки, тобто чинив відносно неї домашнє насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до органів поліції. На зараз відповідач неодноразово приходив спілкуватися з дитиною у нетверезому стану, тому вона і не дозволяла бачитись із дитиною, на що відповідач звернувся в службу у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по заводському району. Зважаючи на вищевказані факти, позивачки просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2024 цивільну справу № 332/7782/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визначення місця проживання дитини передано за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області.
31.01.2024, відповідно до ст. 14 ЦПК України, вказана справа передана судді Свідунович Н.М.
Ухвалою суду від 02.02.2024 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою на підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України витребувано від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районі висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 28.03.2024 до участі у вказаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.
09.05.2024 на виконання вимог ухвали суду від 02.02.2024 органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районі надано висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 01.07.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивачка не з`явилась, від її представника адвоката Мельникової А.А. надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, відзив на позов на адресу суду не подав.
Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надав суду висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, звернувся до суду із заявою, якій просив розгляд справи провести без участі представника третьої особи.
Представник третьої особи орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, якій просив розгляд справи провести без участі представника третьої особи.
За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що 25.08.2018 сторони уклали шлюб, зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 48, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28.09.2020 виконавчим комітетом Новоолексіївської сільської ради Приморського району Запорізької області.
12.10.2023 на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/3880/23 шлюб між сторонами розірвано.
На підставі судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя 04.08.2023, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 27.07.2023.
Згідно з розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 05.12.2023 № 395р, встановлено порядок побачень батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме щосуботи із 12 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин у присутності матері ОСОБА_1 .
Із листа КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" від 28.02.2024 № 2991/01-07 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має укладену декларацію на медичне обслуговування з лікарем-педіатром. Дитина здорова, має щеплення за віком, востаннє до педіатра зверталась у супроводі матері 22.01.2024 з приводу захворювання.
Згідно з актом обстеження умов проживання від 12.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , остання повідомила, що шлюб між сторонами розірвано 12.10.2023, колишній чоловік її ображає, вчиняє сварки, фізичне насильство. ОСОБА_2 встановлено графік побачень із дитиною, однак він приходить в нетверезому стані, намагається дитину забрати.
Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Згідно зі ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
Відповідно до ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.
При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей від 20.11.1989, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом після розлучення сторін із жовтня 2023 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю.
Відповідач має можливість приймати участь у вихованні дитини в рівній мірі з її матір`ю, має всі умови для проживання та виховання дочки, достатній фінансовий стан для утримання, забезпечення лікування, наразі перебуває у Лавах Збройних Сил України. На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде якнайкраще проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.
Керуючись ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, які починають відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Наталія Миколаївна Свідунович