Провадження №6/523/37/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань: Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса подання головного державного виконавця Пересипського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни, за участю стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк», боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно боржника, в якому зареєстровані діти,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Пересипського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Савченко С.В., за участю стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк», боржника ОСОБА_1 звернулася до суду із поданням про звернення стягнення на майно боржника, в якому зареєстровані діти.

В обґрунтування вимоги даного подання вказує на те, що на виконанні у гол. держ. виконавця Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Савченко С.В. знаходиться зведене виконавче провадження № 70756164, до складу якого входять:

1. ВП № 51766984 з примусового виконання виконавчого листа № 2-927/10 виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 11.01.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» грошової суми в розмірі 1412607,94 грн.

2. ВП № 52448413 з примусового виконання виконавчого листа № 2-518/11 виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 11.01.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми в розмірі 1763703,55 грн.

За вказаними виконавчими документами боржником виступає ОСОБА_4 .

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити: ДПС України, кошти на рахунках в банківських установах у боржника відсутні. Згідно бази даних НАІС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Боржника внесено до єдиного реєстру боржників та накладено арешт на майно. Згідно інформаційної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: 1/2 частина квартири загальною площею 48,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_5 на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомив виконавця.

04.12.2018 року державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 27.06.2023 р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється боржником за виконавчим провадженням, а 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не являється боржником за виконавчим провадженням та згідно актового запису про народження № 2723 від 19.03.2015 р. є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та актового запису про народження № 695 від 01.03.2018 р. є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

24.11.2023 державним виконавцем направлено вимогу державного виконавця на адресу Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , які входять до складу житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані неповнолітні особи. Згідно відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно до якої відсутні законні підстави для підготовки відповідного розпорядження відділом забезпечення діяльності органу опіки та піклування, оскільки при здійсненні своїх повноважень вони повинні діяти виключно в інтересах дитини.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити подання та постановити ухвалу, якою надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , яка згідно актового запису про шлюб 2125 від 28.12.2011 змінила прізвище на ОСОБА_11 , у зведеному виконавчому провадженні № 70756164, що перебуває на примусовому виконані у Пересипському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Державний виконавець Савченко С.В. в судове засідання не з`явилася, однак, у подані просила суд просила суд провести розгляд даного подання за її відсутності.

Представник стягувача ПАТ «Райффайзен Банк» в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце слухання справи.

Представник стягувача АТ «Державний ощадний банк» Гортолум В.С. подала до суду заяву, в якій дане подання підтримала в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, сповіщалася судом про час та місце слухання справи, із будь якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у гол. держ. виконавця Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МУМЮ (м. Одеса) Савченко С.В. знаходиться зведене виконавче провадження № 70756164, до складу якого входять:

1. ВП № 51766984 з примусового виконання виконавчого листа № 2-927/10 виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 11.01.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» грошової суми в розмірі 1412607,94 грн.

2. ВП № 52448413 з примусового виконання виконавчого листа № 2-518/11 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 11.01.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми в розмірі 1763703,55 грн.

Суд зазначає, що ВП № 51766984 було відкрито постановою державного виконавця від 27.07.2016 року, а ВП №52448413 було відкрито постановою від 04.10.2016 року.

За вказаними виконавчими документами боржником виступає ОСОБА_12 .

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити: ДПС України, кошти на рахунках в банківських установах у боржника відсутні. Згідно бази даних НАІС за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Боржника внесено до єдиного реєстру боржників та накладено арешт на майно. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_5 на виклики не з`явилася, про причини неявки не повідомила виконавця.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401828152 від 31.01.2024 року житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у частці по 1/2 ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .

04.12.2018 року державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, а саме: 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , про що винесено відповідну постанову.

Судом встановлено, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив своє прізвище із « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 », що підтверджується витягом із актового запису про зміну імені № 106 від 25.11.2014 року.

Відповідно до Довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № С1-120827-ю/л від 27.06.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд констатує, що неповнолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були зареєстровані у вказаній квартирі з 12.02.2019 року, тобто після ухвалення рішень Суворовським районним судом м. Одеси у справах № 2-927/10 та № 2-518/11 та відкриття виконавчих проваджень № 51766984 та № 52448413.

Суд зазначає, що один із співвласників житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не являється боржником за виконавчим провадженням.

Проте, згідно наявних у матеріалах справи витягів з актового запису про народження № 2723 від 19.03.2015 року та актового запису про народження № 695 від 01.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_6 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

24.11.2023 року державним виконавцем було направлено вимогу державного виконавця на адресу Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , які входять до складу житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані неповнолітні особи.

Згідно відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно до якої відсутні законні підстави для підготовки відповідного розпорядження відділом забезпечення діяльності органу опіки та піклування, оскільки при здійсненні своїх повноважень вони повинні діяти виключно в інтересах дитини.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, за змістом ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення. Затримання виконання судового рішення може бути виправданим лише за виняткових обставин. Проте, у будь-якому разі, таке затримання не може бути настільки довгим, аби була знищена сама сутність того права, яке захищається частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її корисного значення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19 березня 1997 року, п. 40, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Таким чином суд зазначає, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 1 частини першої статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За вимогами ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.ч., 1, 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, у якому фактично проживає боржник.

У зв`язку з відсутністю у боржника ОСОБА_5 коштів та рухомого майна, на яке можна звернути стягнення, державний виконавець звернувся до суду з цим поданням, у якому просив надати дозвіл на звернення стягнення на належну боржнику частку в житловій квартирі, у якій зареєстровані малолітні діти.

Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Отже, передання на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливим.

Водночас законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування такої згоди.

У постанові від 15 лютого 2023 року в цій же справі № 2-537/11 Верховний Суд зробив висновок про те, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в ст. 435 ЦПУ України.

Під час розгляду такої заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Вказані висновки сформовано у постанові КЦС/ВС від 17.04.2024 року за результатами розгляду справи № 2-537/11, яку суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Як було вище встановлено судом, неповнолітні діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були зареєстровані у житлові квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з 12.02.2019 року, тобто після ухвалення рішень Суворовським районним судом м. Одеси у справах № 2-927/10 та № 2-518/11 та відкриття виконавчих проваджень № 51766984 та № 52448413.

Внаслідок реалізації належної боржнику 1/2 частини житлової квартири малолітні діти не втратять право користування такою квартирою, оскільки інша 1/2 частина залишається у власності співвласника ОСОБА_6 , який є батьком малолітніх дітей. Тобто права малолітніх дітей порушені не будуть.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення суду боржником у повному обсязі не виконані, а відсутність дозволу органу опіки та піклування на реалізацію спірної частини нерухомого майна, унеможливлює їх виконання, суд доходить висновку, що подане головним державним виконавцем Пересипського відділу ДВС у м. Одесі Савченко С.В. подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258-261, 435, 354 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 48, 50 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання головного державного виконавця Пересипського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савченко Світлани Володимирівни, за участю стягувача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк», Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк», боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно боржника, в якому зареєстровані діти задовольнити.

Надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: 1/2 частину житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані малолітні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер