РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/6047/24

провадження у справі № 2/0285/438/25

12 березня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……..………..……...Літвин О. О.,

секретаря………...................................Клечковської М. М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив змінити розмір аліментів, присуджених за рішеннями суду, та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , 2015 року народження та доньок ОСОБА_4 , 2006 року народження та ОСОБА_5 , 2008 року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

В обґрунтування позову зазначив, що загальний розмір стягуваних аліментів за судовими наказами №285/2744/23 та №285/3935/24 на утримання неповнолітніх дітей складає 58,33% від всіх видів його доходу, що є на 8,33% більше від визначеного законом розміру аліментів, що стягуються на трьох і більше дітей. Сума стягуваних з нього аліментів на місяць значно перевищує визначений законодавцем розмір аліментів (10 прожиткових мінімумів на дитину віком від 6 до 18 років). Окрім того, позивач вказує на погіршення свого матеріального стану, оскільки на сьогоднішній день він не працевлаштований, не має стабільного доходу та в зв`язку з тим, що приймав участь в бойових діях, потребує лікування та покращення здоров`я.

Сторони до суду не прибули.

У поданому 10.01.2025 відзиві /а.с.37-39/ відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що визначені судом розміри аліментів на дітей повністю відповідають вимогам ст.183 СК України, є законодавчо визначеними та реальними в нинішніх умовах, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Окрім того вказує, що несе додаткові витрати на дітей, оскільки вони часто хворіють, а син ОСОБА_3 відвідує футбольний гурток, за який вона щомісячно сплачує кошти. Вважає, що звертаючись до суду із даним позовом позивач свідомо розуміє, що старшій доньці ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вже виповнилось 18 років, тому розмір аліментів відповідно після її повноліття вже зменшився на 1/3 виключно на двох інших дітей.

У відповіді на відзив від 27.01.2025 /а.с.48-50/ позивач заперечив проти доводів відповідача та вказав, що повнолітня дочка ОСОБА_4 на даний час навчається в Звягельському фаховому політехнічному коледжі, що покладає на нього обов`язок виплачувати аліменти на її утримання й надалі. З приводу додаткових витрат на утримання дітей, на які посилалась відповідач, просить врахувати, що відповідно до ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України).

Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України).

Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198).

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

З матеріалів справи слідує, що з 19.11.2014 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 28.08.2024 рішенням суду був розірваний.

За час шлюбу у позивача та відповідача народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого судом залишено на виховання із матір`ю і на утримання якого відповідач сплачує на користь позивача аліменти.

Окрім того, під час перебування сторін у шлюбі відповідачем було усиновлено неповнолітніх дітей відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання яких відповідачем також сплачуються на користь позивача аліменти.

Так, відповідно до судового наказу Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/2744/23 від 13.10.2023 розмір присуджених аліментів на утримання сина ОСОБА_3 становить 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до судового наказу Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/3935/24 від 01.08.2024 розмір присуджених аліментів на утримання доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 становить 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Позивач проживає окремо від своїх дітей.

Місце реєстрації та проживання дітей разом із матір`ю, відповідачем в даній справі.

Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

З огляну на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній грошовій сумі, на розмір аліментів у частці від заробітку батька (матері) та навпаки).

Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони і знівельовує можливість суду втручатися у їх взаємовідносини. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення заяви.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи справді змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Як на підставу для зменшення розміру аліментів, позивач послався на перевищення визначеного законом розміру аліментів, які на даний час з нього стягуються, погіршення його матеріального стану та потребу в лікуванні. Разом з тим, зменшення або збільшення розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду і закон не передбачає такої можливості лише за наявності зміни матеріального стану платника аліментів без врахування обставин, що мають істотне значення. Той факт, що з жовтня 2024 року позивач звільнений з військової служби та як наслідок у нього, як він пояснював в позовній заяві, зник постійний дохід, заслуговує на увагу, однак таке звільнення відбулось із його власної волі, а тому він свідомо йшов на таких крок та мав передбачити можливе погіршення свого матеріального стану.

Частиною 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Втім, це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі, зокрема, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Посилання в позовній заяві на те, що розмір аліментів, які ОСОБА_1 має сплачувати на всіх дітей, перевищує 50% від його доходу не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали справи будь-яких доказів з цього приводу не містять. Спори щодо розміру відрахувань із заробітної плати у зв`язку із стягненням аліментів не є підставою для їх зменшення. Позивач не надав будь-яких відомостей щодо його доходу після звільнення з лав ЗСУ, або його витрат.

У цій справі слід відмітити, що донька сторін ОСОБА_4 у грудні 2024 року вже досягла повноліття, а тому виплата аліментів на її утримання припинилась. Тому вимога позивача про стягнення з нього аліментів на її утримання не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що згідно з ч.3 ст.199 СК України з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки/сина може звертатись не платник таких аліментів, а той із батьків, з ким проживає дочка/син, а також самі дочка/син, які продовжують навчання.

Також слід зазначити, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Звертаючись з позовом до суду, позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Його посилання на погіршення стану здоров`я та потребу в лікуванні не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами. Також у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що матеріальне становище позивача погіршилося.

Таким чином, жоден із наданих позивачем доказів не підтверджує наявність підстав для його звільнення від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей у розмірі, визначеному судовими наказами. Запропонований ним розмір аліментів, на думку суду, позбавить його сина й доньки права та гідний рівень утримання, духовного та фізичного розвитку, чим грубо порушить вимоги, щодо захисту прав дитини як національного законодавства так і міжнародних договорів, що є недопустимим.

Позивач є молодою здоровою особою 32 років. Доказів наявності в нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків або будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання вже встановленої рішеннями суду допомоги відповідачу, суду надано не було.

На переконання суду, визначена судом у 2023 та 2024 році сума аліментів на дітей є реальною, необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Найголовніше те, що такий розмір аліментів дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби кожної дитини і матеріальний стан позивача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов`язку утримувати своїх дітей, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов`язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Це відповідатиме засадам розумності, виваженості і справедливості.

Усі діти позивача мають право на гідне та забезпечене життя, а їх батько, у свою чергу, який є людиною працездатного віку, зобов`язаний брати участь у забезпеченні їх благополуччя.

Резюмуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не підтвердив цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими ст.ст.57-64 ЦПК України.

Відтак, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 76-81, 258-259, 265, 268 ЦПК України -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Головуюча суддя ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? О. О. Літвин