Справа № 182/7496/24
Провадження № 2/0182/1489/2025
У Х В А Л А

Іменем України

06.03.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, відповідно до закону.

За змістом ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Попри це, з урахуванням вищевикладеного, позовна заява не відповідала вимогам вищевказаних статей, оскільки квитанція про сплату судового збору відсутня.

Згідно положень п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовних заяв (заяв) встановлені у таких розмірах: позовної заяви про розірвання шлюбу - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211 гривень 20 коп.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суддя вважала, що позовна заява подана з порушенням вимог чинного законодавства, недоліки є суттєвими, які слід усунути з урахуванням вищевикладеного та надати до суду квитанцію про сплату судового збору.

02 січня 2025 року ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року була направлена позивачу на електронну пошту, яка була вказана в позовній заяві та 02 січня 2025 року була отримана, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, однак, станом на 06 березня 2025 року передбачені ухвалою суду недоліки, усунуті не були.

Тому, суддя ознайомившись з матеріалами справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження під час провадження справи).

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

При цьому, суддя вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться текст ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2024 року про залишення позовної заяви без руху. Вказане свідчить, що позивачка мала можливість слідкувати за станом руху її позовної заяви та своєчасно усунути її недоліки.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу, права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд та обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому, щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Такі висновки, також, виклав Верховний Суд в Постанові від 31 січня 2019 року в справі № 753/21967/15-ц. Однак, ані у встановлений строк, ані до сьогоднішнього часу недоліки, перелічені у вищезгаданій ухвалі, усунуті не були.

Також, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене, суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформленою та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому, у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що особа, яка подала позовну заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків. Зокрема, в разі подання особою позовної заяви оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

З урахуванням вище викладеного, позивач, відповідно до ухвали суду від 24 грудня 2024 року, не виконала вимоги, визначені ч.1 ст.185 ЦПК України, у встановлений судом строк та з заявою про продовження строку для усунення недоліків у позові, станом на сьогоднішній день не зверталась, тому, згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що, згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал