П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Київ

Справа № 753/16992/21

Провадження № 22-ц/824/3897/2025

Резолютивна частина постанови оголошена 05 березня 2025 року

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Сушко Л.П.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року, ухваленого у складі судді Гусак О.С., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис № 432, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування даного позову позивач вказувала на те, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Байрамовим Т.Р. 05 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі оспорюваного виконавчого напису № 432 від 01 лютого 2021 року. Виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору № 41/П/41/2008/-840 від 20 лютого 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра». Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він вчинений на підставі не нотаріально посвідченого договору і нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Талят Рефатович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 432, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», заборгованість у розмірі 739009, 56 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 7 червня 2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Також суд вказав на відсутність безспірності заявленої до стягнення заборгованості.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача в розмірі 116000,00 грн, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи та документально не підтверджений.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, в частині судових витрат, ОСОБА_1 , подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що суд першої інстанції не надав оцінки посиланню представника позивача на те, що вказана справа має істотне значення для позивача, оскільки через незаконний виконавчий напис у позивача почали стягувати значні кошти, відібрали транспортний засіб та ледь не реалізували його на публічних торгах. Також вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачем не було подано обґрунтованого клопотання про зменшення розміру судових витрат, а тому й процесуальні підстави у суду були відсутні щодо зменшення розміру судових витрат.

Щодо висновку суду першої інстанції про не можливість включення до судових витрат фактично не понесених витрат, зазначає про те, що системний аналіз ст. ст. 137, 141 ЦПК України дозволяє стверджувати про те, що фактично не сплачені витрати на професійну правничу допомогу підлягають включенню до судових витрат сторони у випадку, якщо документально підтверджується пов`язаність такої правничої допомоги зі справою та виникнення обов`язку у сторони по їх оплаті. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що є правомірним включення до судових витрат сторони витрат на професійну правничу допомогу , які хоча фактично ще й не сплачені, але у сторони виник обов`язок по їх сплаті (постанова Верховного Суду №727/463/19 від 28 травня 2021 року; №317/1209/19 від 02 грудня 2020 року; №554/2586/16-ц від 03 лютого 2021 року; №280/2635/20 від 21 січня 2021 року та №922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

Також звертає увагу на те, що підлягали включенню до судових витрат позивача витрати у повному обсязі на суму 116000, 00 грн, адже у позивача виникло зобов`язання по сплаті гонорару адвокату та було досягнуто мету представництва - задоволено позов.

Також вказує на те, що суд першої інстанції неправильно стягнув розмір судового збору, оскільки окрім судового збору в розмірі 908,00 грн за подання позову, ними було сплачено ще 454 грн за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена, таким чином розмір судового збору становить 1362, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, в саме: стягнути з відповідача на користь позивача 1362 грн судового збору та 116000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року в частині вирішення питання витратна правничу допомогу - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ТОВ «Фінанс Проперті Групп» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 116000,00 грн.

26 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

08 серпня 2023 року ухвалою Верховного Суду заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Сидоренко В. А., про відвід судді Верховного Суду Сердюка В. В. від участі у розгляді касаційної скарги ТОВ «Фінанс Проперті Групп» на постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінанс Проперті Групп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Т. Р., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Верховного Суду Сердюка В. В. передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

09 серпня 2023 року ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 , поданої її представником Сидоренком В. А., про відвід судді Верховного Суду Сердюка В. В. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінанс Проперті Групп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Т. Р., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12 вересня 2024 року у зв`язку з відставкою судді Верховного Суду Стрільчука В. А. справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., суддями, які входять до складу колегії, визначено Карпенко С. О., Фаловську І. М.

23 вересня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Фінанс Проперті Групп» задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року призначено справу до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду (вул. Солом`янська, 2-а) на 05 березня 2025 року на 09 годину 45 хвилин.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ТОВ «Фінанс Проперті Групп» Іваницьких Ю.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Представник позивача Сидоренко В.А. та позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`вилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Треті особи Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. та Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Байрамов Т.Р. у судове засідання не прибули, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

04 березня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання від представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка В.А.

Вказане клопотання було обґрунтовано тим, що представник позивача не може прибути у судове засідання, причин неможливості явки у судове засідання не наводить, доказів до клопотання не долучає.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що клопотання про відкладення судового засідання є необґрунтованим, оскільки у клопотанні не було зазначено поважність причин неявки представника позивача та не надано доказів неможливості його явки у судове засіданні.

Отже, суд дійшов до висновку, що учасники справи були повідомлені належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання до суду надано не було а тому підстави для відкладення розгляду справи у суду відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т. В. вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 432, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 41/П/41/2008/-840 від 20 лютого 2008 року.

Відповідно до тексту виконавчого напису нотаріуса зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав. Боржник допустив прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 20 серпня 2020 року до 26 січня 2021 року. Сума заборгованості складається із: прострочена заборгованість за кредитом - 291 905 грн, прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом - 248 910 грн, суми заборгованості за пенею - 197 893,58 грн, витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 300 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Байрамов Т. Р. 05 серпня 2021 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.

За умовами договору № 134-С про надання правової допомоги, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та АО «Євстігнєв, Сидоренко і партнери» 09 серпня 2021 року, сторони погодили, що правова допомога може мати одноразовий чи систематичний характер і складається з комплексу дій чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, поставленої замовником. Види, характер, обсяг, порядок і строки правової допомоги можуть визначатись сторонами в додатках до цього договору або в актах приймання-передачі наданої правової допомоги за цим договором (п.п.2,5 договору) (т.1 а.с.112-121).

У додатку № 1 до цього договору від 09 серпня 2021 року сторони погодили, що гонорар Об`єднання за надання правової допомоги становить:

А) 2000 гривень за одну годину надання правової допомоги адвокатом Об`єднання або залученим на договірних засадах Об`єднання адвоката. Тарифікація від 15 хвилин;

Б) 2000 гривень за забезпечення адвокатом Об`єднання або залученим на договірних засадах Об`єднання адвоката судового представництва замовника у суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у Касаційному цивільному суді або у Верховному Суді. Тарифікація від однієї години за кожне судове засідання або з`явлення до суду для приймання участі у судовому засідання (на випадок зняття справи з розгляду тощо).

У п. 4 додатку № 1 сторони визначили, що у випадку досягнення мети судового представництва, а саме: визнання в судовому порядку виконавчого напису від 01 лютого 2021 року вчиненого (виданого) приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 432, щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп» в сумі 738709,56 грн та 300 грн, а разом 739009,56 грн таким, що не підлягає виконанню, замовник додатково сплачує Об`єднанню гонорар успіху розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень (а.с.122-124).

Позивачем надані копії меморіальних ордерів № @2PL264942 від 7 вересня 2021 року та № @2PL820565 від 04 жовтня 2021 року, а також копії квитанцій ПАТ «КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 07 вересня 2021 року та № 0.0..1 від 04 жовтня 2021 року на загальну суму по 10000 грн, підтверджують здійснення позивачем оплати за договором про надання правничих послуг № 134-С від 9 серпня 2021 року (а.с.125-128).

В Акті № 1 від 20 вересня 2021 року сторони погодили, що Об`єднанням надана правова допомога на суму 16000 грн (а.с.129).

У Звіті визначено, що адвокатом Сидоренко В.А. у цій справі витрачено: на підготовку позовної заяви - 4 години, вартість цієї послуги становить 8000 грн; на підготовку заяви про забезпечення позову - 2 години, вартість послуги 4000 грн; на забезпечення представництва в суді - 1 години вартість послуги 2000 грн; підготовка клопотання щодо судових витрат 1 години, вартість послуги 2000 грн (т.1 а.с.130).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана за підписом представника позивача - адвоката Сидоренко В.А., в додатках до неї містяться копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сидоренка В.А. та виписаний 17 серпня 2021 року АО «Євстігнєв, Сидоренко і партнери» ордер на представництво інтересів позивача у Дарницькому районному суду м. Києва та Київському апеляційному суді (а.с.1-16,32,33,77,78). Представником позивача - адвокатом Сидоренко В.А. також була подана заява про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 серпня 2021 року та заяви щодо понесених позивачем судових витрат (а.с.38-53,83-85, 92-93,97-98,101-111). Крім цього, матеріали справи містять дані про ознайомлення адвоката з матеріалами справи та отримання ним копій судових рішень для направлення стороні відповідача (т.1 а.с.37,82,86,95-96,170,179).

Щодо участі в судових засіданнях, то перше судове засідання призначене на 28 вересня 2021 рок було знято з розгляду, про наступну дату судового розгляду 08 листопада2021 року представник позивача - адвокат Сидоренко В.А. був повідомлений під розписку в приміщенні суду. Його присутність в приміщенні суду 28 вересня 2021 року також підтверджується листом Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року та копією з журналу відвідувачів суду, що є додатком до цього листа (т.1 а.с.99,100,134-135).

04 листопада 2021 року представником позивача - адвокатом Сидоренко В.А. була подана заява про розгляд справи у його відсутність у зв`язку з зайнятістю (т.1 а.с.171).

У зв`язку з цим, судом першої інстанції проведено і закрито підготовче провадження у відсутності сторін та призначено справу до розгляду на 08 грудня 2021 року (т.1 а.с.173).

Згідно з протоколом судового засідання від 08 грудня 2021 року представник позивача - адвокат Сидоренко В.А. приймав участь в судовому розгляді, за результати якого судом ухвалено рішення, вступна і резолютивна частина якого була оголошена (т.1 а.с.180-181).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта

в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві,

в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав

і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина перша статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява

№ 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній

розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних

і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг

і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від

10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від

23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц.

Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи

і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18.

Тому при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19).

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ОСОБА_1 послуг адвоката Сидоренка В.А. з надання правової допомоги.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, судова колегія виходить з того, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників.

Отже, враховуючи, категорію справи, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу ОСОБА_1 послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «Фінанс Проперті Груп», судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність рішення не впливають.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції під час винесення рішення не врахував сплачений судовий збір за зверненням позивача з заявою про забезпечення позову.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги.

Таким чином, питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення, у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

Розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Встановлено, що судом першої інстанції не було вирішено питання про стягнення судового збору, що був сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена, а відтак сплачений судовий збір в сумі 454 грн. необхідно стягнути з відповідача ТОВ «Проперті Груп».

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині стягнення з відповідача судового збору, а саме шляхом його збільшення на суму яку було сплачені під час звернення до суду з заявою про забезпечення позову з 908 грн. до 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши судовий збір що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Груп» на користь ОСОБА_1 з 908 грн. до 1362 грн.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А.М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

Л.П. Сушко