Провадження № 2/463/75/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Онишкевича О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення - витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення в сумі 5111,45 грн., за надані послуги з постачання гарячої води па забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання в сумі 533,01 грн., та судовий збір 3028 грн.

Позов мотивує тим, що з 1 грудня 2021 року з відповідачем укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоеиерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоеиерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Вказує, що відповідач зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно користується послугами постачання теплової енергії та постачання гарячої води, в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи теплової енергії та гарячого водопостачання, які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 1 липня 2014 року відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Зазначає, що факт надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачу підтверджується актами включення системи теплопостачання до будинку- АДРЕСА_2 .Нарахування кількості та вартості послуги з центрального опалення за даною адресою відповідача проводиться згідно показів загальнобудинкових приладу обліку теплової енергії з урахуванням показів квартирного приладу обліку теплової енергії на підставі Постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання центрального опалення, холодної та гарячої води і водовідведення», а з 1 грудня 2021 року згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 - в редакції постанови КМУ від 8 вересня 2021 року №1022. Нарахування кількості та вартості послуги з постачання гарячої води за даною адресою проводилися згідно показів загальнобудинкового приладу обліку гарячої води згідно Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 - в редакції постанови КМУ від 8 вересня 2021 року № 1023, та відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. Всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідач не виконала свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування, постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року та постачання гарячої води за період з 1 квітня 2023 року по 29 лютого 2024 року на загальну суму - 5 644,46 грн. Неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, через небажання відповідача здійснювати оплату за надані послуги позивачеві, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Додатково вказує, що позовна заява подається на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 8 травня 2024 року у справі № 463/3673/24, про скасування судового наказу від 29 травня 2024 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги. Враховуючи наведене позивач звертається до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити.

Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 16 грудня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 10 січня 2025 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а також встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня 10 січня 2025 року було скеровано сторонам для відома, копію ухвали було отримано позивачем на зазначену в позовній заяві офіційну електронну адресу 10 січня 2025 року, а 27 січня 2025 року поштове відправлення, що скеровувалось відповідачу, повернулись до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

У зв`язку наведеним 31 січня 2025 року копію ухвали про відкриття провадження у справі було повторно скеровано відповідачу, водночас 24 лютого 2025 року дане поштове відправлення теж повернулось до суду з проставленим у такому 21 лютого 2025 року відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що з врахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки (повідомлення про розгляд справ у даному випадку).

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 10 лютого 2025 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, а також відповідачами не подавалось до суду відзивів на позов, строк для подання таких сплив. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 1 від 26 лютого 2024 року, а також отриманою судом відповіддю органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. При цьому як вбачається з вказаної вище довідки, ОСОБА_1 є власником зазначеної квартири.

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» стверджує, що за вказаною вище адресою ним надаються відповідачу послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи теплової енергії та гарячого водопостачання, заперечень щодо вказаної обставини відповідачем суду не подано.

При цьому позивачем розміщено на своєму офіційному веб-сайті (https://lmkp.lte.lviv.ua) типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року, які є публічними договорами приєднання, та відповідно до умов таких вступили в дію через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства.

За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоеиерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.

При цьому як вбачається з актів про включення системи теплоспоживання від 11 жовтня 2021 року, 14 листопада 2022 року та 16 жовтня 2023 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , без зокрема квартири АДРЕСА_4 , було включено на опалення у відповідних опалювальних сезонах.

Як встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що виникла за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року, відтакправовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання»,Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315.

Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 грудня 2018 року № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛЬВІВСЬКИМ МІСЬКИМ КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО», встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем.

Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з положеннями дев`ятого абзацу ч. 2 ст. 25 даного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому згідно з ст. 156 Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Також відповідно до ст. 160 такого повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Слід зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

А ч. 6 даної статті Закону визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17, постановах Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від 20 листопада 2024 року у справі №463/6799/18.

Окрім того у справі №311/3489/18 в постанові від 22 грудня 2020 року Верховним Судом зазначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Так згідно представлених позивачем розрахунків заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 1 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року та за постачання гарячої води за період з 1 квітня 2023 року по 29 лютого 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 , відповідачем не здійснювалася оплата наданих послуг, внаслідок чого станом на кінець лютого 2024 року розмір заборгованості останньої за спожиті послуги з постачання теплової енергії становив 5111,45 грн., а за послуги з постачання гарячої води 533,01 грн.

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2024 року (справа №463/3673/24, провадження №2-с/463/111/24) скасовано судовий наказ, виданий Личаківським районним судом м. Львова 8 травня 2024 року у справі №463/3673/24 (провадження №2-н/463/1056/24), яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , з постачання теплової енергії за період з 1 грудня 2021 року по 31 січня 2024 року в сумі 4798,95 грн. та послуги з постачання гарячої води за період з 1 квітня 2024 року по 31 січня 2024 року в сумі 533,01 грн. та 302,80 грн. судового збору.

16 грудня 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, з якого вбачається що існуюча заборгованість не була сплачена відповідачем.

В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас відповідно до ч. 1 та 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачами не представлено, суд приймає вказані вище розрахунки заборгованості відповідача як належний та допустимий доказ позовної вимоги.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі.

При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 3028 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 332, 509, 526 ЦК України, ст.ст. 68, 160, 162 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд, -

ухвалив:

позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення - витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення в сумі 5111 (п`ять тисяч сто одинадцять) гривень 45 (сорок п`ять) копійок та за надані послуги з постачання гарячої води па забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання в сумі 533 (п`ятсот тридцять три) гривні 1 (одна) копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05506460; р/р НОМЕР_2 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО: 320478.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Стрепко Н.Л.