Номер провадження: 22-ц/813/128/25
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.02.2025 року

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Губар Д.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року,

за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначила, що 06 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала останньому гроші в сумі 7560000 грн, що еквівалентно 339000 доларам США по курсу комерційних банків України, строком на 133 дні.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язання, взятого за договором позики, 07 серпня 2015 року між позивачем та ОСОБА_5 , діючим від імені ОСОБА_3 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності, укладено договір іпотеки, відповідно до п.п. 1.6.1. п. 1.6. якого предметом іпотеки є домоволодіння, загальною площею 1062,1 кв.м, житловою площею 521,7 кв.м, яке складається з: житлового будинку під літерою А; 1,2 огорожа; I вимощення; що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням умов договору, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, за її заявою, на підставі п.3.3. договору іпотеки, приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області Тімченко О.І. 26 травня 2016 року за нею зареєстровано право власності на зазначений предмет іпотеки.

Згідно звіту про оцінку майна № МР28-170123-002 від 23 січня 2017 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_3 , ринкова вартість предмету іпотеки становить 2832349,38 грн.

ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 4727650,62 грн (7560000 - 2832349,38); суми інфляційних втрат в розмірі 2026631,43 грн за період з 21 грудня 2015 року по 02 серпня 2018 року; три відсотки річних в розмірі 527967,86 грн за період з 21 грудня 2015 року по 02 серпня 2018 року; пеню 5 відсотків від суми заборгованості за останній рік прострочення в розмірі 236382,53 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 04 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнив частково.

Стягнув в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 6 серпня 2015 року в розмірі 4720383,78 грн; збитки, завдані інфляцією за весь час прострочення, у період з 21 грудня 2015 року по 2 листопада 2018 року в розмірі 2028525,06 грн; три відсотки річних від простроченої суми у період з 21 грудня 2015 року по 2листопада 2018 року в розмірі 528043,17 грн; пеню в розмірі 5 відсотків від суми простроченого зобов`язання за останній рік прострочення, з 02 листопада 2017 року по 02 листопада 2018 року, в розмірі 236657,41 грн, а всього 7513609,42 грн; суму судового збору в розмірі 8810 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позичені грошові кошти у гривні ОСОБА_4 позивачу у строк до 20 грудня 2015 року не повернув, то позичальник має право на стягнення боргу в судовому порядку.

Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_3 не несе відповідальність перед позивачем не в межах вартості предмета іпотеки, а в повному обсязі, оскільки остання дала свою згоду на збільшення розміру зобов`язань та/або продовження терміну виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, що можуть виникнути в майбутньому внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності перед іпотекодержателем, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору.

Також, суд взяв до уваги звіт про оцінку майна, виданий 05 серпня 2015 року ТОВ «АКР КОНСАЛТ», згідно якого ринкова вартість домоволодіння складає 2839616,22 грн, оскільки матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідачки ОСОБА_3 від 23 жовтня 2018 року про повну відсутність претензій будь-якого майнового та немайнового характеру стосовно процедури, порядку, способу та вартості переходу права власності на вказаний предмет іпотеки на ім`я ОСОБА_6 , що доказів спростування даної заяви відповідачем ОСОБА_3 та її представником суду надано не було.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , від імені якої діє представник ОСОБА_8 , звернулися з апеляційними скаргами до суду.

Одеський апеляційний суд постановою від 24 грудня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника Згоди Олексія Олександровича в інтересах ОСОБА_3 задовольнив. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року скасував. У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовив.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки, та зареєструвала на своє ім`я право власності на предмет іпотеки - домоволодіння, в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто вирішила питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

Не погодившись з постановою Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 12 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат скасував, у цій частині ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобов`язання скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишив без змін.

Верховний Суд вважав, оскільки в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат, у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, але судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права, то ухвалені у справі судові рішення в цій частині слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у цій постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобов`язання не відповідає вимогам статті 263, частині четвертій статті 411 ЦПК України, не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 посилаються на те, що суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, взявши до уваги розрахунок заборгованості, виходячи зі звіту про оцінки майна від 05 серпня 2015 року, строк дії якого сплив, та який у справі відсутній; безпідставно та необґрунтовано не взяв до уваги висновок №154/2018 оціночно - будівельного експертного дослідження, складеного 18 вересня 2019 року ПП «Одеський НДЦЕД ім. ОСОБА_9 », яким визначена ринкова вартість іпотечного майна в розмірі 51972116 грн та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 від 09 листопада 2018 року про те, що відомості, викладені в її нотаріально посвідченої заяві від 23 жовтня 2018 року не відповідають дійсності, вказана заява подана помилково та протирічить її правам; не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду, неодноразово викладену ним у судових рішеннях, зміст якої зводиться до того, що якщо позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки, та зареєстрував на своє ім`я право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому Закону України «Про іпотеку», тобто вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2021 року призначено справу до розгляду.

Рішенням № 763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_10 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_10 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, як правонаступника прав та обов`язків ОСОБА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явилися.

ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Халдай І.В. про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до Електронного кабінету 11.12.2024 року о 0:15 годині, що підтверджується довідкою. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

ОСОБА_4 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - адвокат Згода О.О. про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» до Електронного кабінету 11.12.2024 року о 0:15 годині, що підтверджується довідкою.

Від представника ОСОБА_4 - адвоката Згоди О.О. надійшла заява про проведення розгляду справи призначеної на 20.02.2025 року без участі відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_8 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався ст.ст.625,1046,1047,1049,1050 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку» та виходив з того, що позичені грошові кошти ОСОБА_4 . Чекіті- ОСОБА_11 у строк до 20 грудня 2015 року не повернув. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином, невиконання зобов`язання дає право на стягнення боргу в судовому порядку.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що відповідач

ОСОБА_3 несе відповідальність перед позивачем не в межах вартості предмета іпотеки, а в повному обсязі, оскільки остання дала свою згоду на збільшення розміру зобов`язань та/або продовження терміну виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, що можуть виникнути в майбутньому внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності перед іпотекодержателем, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 24 грудня

2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат скасовані, у цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Постанова Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобов`язання скасована справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишена без змін.

Оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2221 року постанова Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року скасована лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобов`язання, то предметом перегляду суду апеляційної інстанції, після направлення справи на новий розгляд, є лише зазначені позовні вимоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року в частині позовних вимогзазначив, що звільнення боржника ОСОБА_4 від погашення боргу, який залишився після сплати частини заборгованості, яка була погашена за рахунок вартості предмета іпотеки, не ґрунтується на законі. Посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 204/714/16-ц є безпідставним, оскільки в наведеній справі боржник та іпотекодавець є однією особою і погашення заборгованості відбулось за рахунок майна боржника шляхом визнання права власності за іпотекодержателем у позасудовому порядку. Проте у справі, яка переглядається, боржник і майновий поручитель (іпотекодавець) відмінні.

Направляючи дану цивільну справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 року зазначив, що у даній конкретній справі для правильного обрахування 3 процентів річних та пені у розмірі 5 процентів від суми простроченого зобов`язання має бути встановлено розмір простроченого зобов`язання з урахуванням часткового погашення заборгованості 26 травня 2017 року у розмірі 2 839 616,22 грн.

Звертаючись у листопаді 2018 року з цим позовом,

ОСОБА_1 просила стягнути: 4 727 650,62 грн заборгованості за договором позики; 2026631,43 грн інфляційні втрати за період з 21 грудня 2015 року по 02 серпня 2018 року; 527967,86 грн три відсотки річних за період з 21 грудня 2015 року по 02 серпня 2018 року;

236382,53 грн пені в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за останній рік прострочення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7560000 грн, що еквівалентно 339000 доларів США по курсу комерційних банків України, а ОСОБА_1 надала йому у борг, вказану суму грошей строком на 133 календарних днів, з десятого серпня дві тисячі п`ятнадцятого року по двадцяте грудня дві тисячі п`ятнадцятого року.

На підтвердження факту отримання вказаних коштів, ОСОБА_4 складено нотаріальну заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І 4 вересня 2015 року та зареєстровано в реєстрі за № 424, про те, що їм отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7 560 000 грн, що еквівалентно 339000 доларів США по курсу комерційних банків України та він зобов`язується повернути вказану суму до 20.12.2015 року.

З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань, 07.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , діючим від імені ОСОБА_3 , на підставі довіреності, посвідченої Іллічовою Н.А., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 04.09.2014 року, реєстровий номер 4962, укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Тімченко О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 324. Предметом договору іпотеки стало домоволодіння, загальною площею 1062, 1 м2, житловою площею 521,7 м2, яке складається з: житлового будинку під літерою А; 1,2 огорожа; I вимощення; що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого Крицькою Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 15.12.2012 року, реєстровий номер 1569, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 18.12.2012 року, реєстровий номер об`єкту нерухомого майна: 31596560, номер запису: 44883 в книзі 314-98.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 3.2 договору іпотеки від 07.08.2015 року, реєстровий номер 324 передбачено, що іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за кредитним договором і за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором, у випадку невиконання (часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань за цим договором та в інших випадках, передбачених цим договором.

Згідно пункту 3.3. договору іпотеки звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання, або в примусовому порядку відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» спосіб стягнення: - на підставі рішення суду; - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно із застереженням про задоволення вимог япотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не повернуто заборгованість у строк до 20 грудня 2015 року, за заявою позивача приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області Тімченко Оксаною Іванівною 26.05.2017 року об 16:54:37 на підставі договору іпотеки звернено стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння загальною площею 1062, 1 м2, житловою площею 521,7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 06.08.2015 року, відповідний запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35448223 від 30.05.2017 року об 18:08:43.

Суд першої інстанції зазначив, що звернення стягнення відбувалось на підставі звіту про оцінку майна № RS00-150805-001, виданого ТОВ «АКР-КОНСАЛТ» від 05.08.2015 року, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 17014/14 від 07.10.2014 року, згідно якого ринкова вартість вищезазначеного майна складає 2839616 грн 22 коп. Таж сама, сума вартості предмету іпотеки визначена та узгоджена сторонами у п. 1.6.1. договору іпотеки. Згідно витягу, індексний номер: 35448223 від 30.05.2017 року вартість, за якою було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки складає - 2839616 грн 22 коп.

Суд першої інстанції взяв до уваги звіт про оцінку майна, виданий 05 серпня 2015 року ТОВ «АКР КОНСАЛТ», згідно якого ринкова вартість домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 2839616,22 грн., оскільки матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідачки ОСОБА_3 від 23 жовтня 2018 року про повну відсутність претензій будь-якого майнового та немайнового характеру стосовно процедури, порядку, способу та вартості переходу права власності на вказаний предмет іпотеки на ім`я ОСОБА_6 , що доказів спростування даної заяви відповідачем ОСОБА_3 та її представником суду надано не було.

Тому дійшов висновку, що сума основної заборгованості за договором позики від 06 серпня 2015 року складає 4720383 грн 78 коп. (7560000 грн 2839616 грн 22 коп.).

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_4 надана копія постанови Одеського апеляційного суду від 05.12.2024 року, копія додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 27.12.2024 року, які ухвалені у справі № 522/142/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання.

У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З наведеного убачається, що суд апеляційної інстанції не позбавлений можливості також самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, постанова та додаткова постанова Одеського апеляційного суду у справі № 522/142/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання, які набрали законної сили та є чинними на час розгляду справи апеляційним судом.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20.

Тому, враховуючи викладені вище обставини, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи копію постанови Одеського апеляційного суду від 05.12.2024 року, копію додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 27.12.2024 року, надані відповідачем ОСОБА_4 , які не є новим доказом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2025 року у справі № 522/142/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за невиконання зобов`язання апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за невиконання зобов`язання у розмірі 3243359,70 гривень. В решті позову відмовлено.

У справі № 522/142/19 між сторонами виник спір щодо повернення перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя у зв`язку із набуттям ОСОБА_1 у власність предмета іпотеки на підставі позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.12.2025 року встановлено, що ринкова вартість житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 26 травня 2017 року на підставі наданих документів з врахуванням технічного стану як «відмінне», без врахування вартості земельного фактору, становила 11163733 грн, що підтверджується висновком експертів №22-3200 комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 07 лютого 2024 року

Сума заборгованості ОСОБА_4 , поручителем якого виступала ОСОБА_3 , яка підлягала поверненню ОСОБА_6 , складала 7560000 грн, а вартість предмета застави, яка б мала забезпечити виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань, складала станом на 26 травня 2017 року 11163733 грн, тобто, дана сума є більшою за суму заборгованості.

Із тексту зазначеної постанови апеляційного суду вбачається, що представники ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 приймали участь у судовому засіданні у розгляді справи № 522/142/19, а тому під час розгляду цієї справи ними не можуть оспорюватися обставини, які були встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2024 року, яка набрала законної сили, є обов`язковою у відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України.

Отже обставини того, що вартість предмета застави, яка б мала забезпечити виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов`язань, складала станом на 26 травня 2017 року 11163733 грн, та є більшою суми заборгованості 7560000 грн, яка підлягала поверненню ОСОБА_13 не підлягають доказуванню.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , скористалася своїм правом, передбаченим договором іпотеки, та зареєструвала на своє ім`я право власності на предмет іпотеки - домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого станом на 26 травня 2017 року складала 11163733 грн, в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_4 заборгованість за яким складала 7560000 грн у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 за договором позики від 06.08.2015 року у розмірі 7560000 грн.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 4727650,62 грн задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Звертаючись у листопаді 2018 року з цим позовом,

ОСОБА_1 просила стягнути, зокрема 236382,53 грн пені в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за останній рік прострочення.

Відповідно до п.7 Договору позики від 6 серпня 2015 року позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, в разі прострочення ним грошового зобов`язання на вимогу позикодавця зобов`язаний виплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені у розмірі 5% від суми простроченого зобов`язання, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем зазначалося, що пеня у розмірі 5% від суми простроченого зобов`язання, яке складає 4720383 грн 78 коп. у зв`язку з зверненням стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, за останній рік прострочення, тобто у період з 02.11.2017 року по 02.11.2018 року становить 236657 грн 41 коп.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, за заявою позивача приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області Тімченко Оксаною Іванівною 26.05.2017 року об 16:54:37 на підставі договору іпотеки звернено стягнення на предмет іпотеки та зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння загальною площею 1062, 1 м2, житловою площею 521,7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 06.08.2015 року, відповідний запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже вимога позивача про стягнення з ОСОБА_4 пені у розмірі 5% від суми простроченого зобов`язання за період з 02.11.2017 року по 02.11.2018 року в сумі 236657 грн 41 коп. не підлягає задоволенню, оскільки станом на 26.05.2017 року у ОСОБА_4 відсутня заборгованість перед ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 за договором позики від 06.08.2015 року.

Щодо вимоги про стягнення 3-х процентів річних від суми простроченого зобов`язання

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_4 три відсотки річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 527967,86 грн за період з 21 грудня 2015 року по 02 серпня 2018 року.

Вимога позивача про стягнення з ОСОБА_4 три відсотки річних від суми простроченого зобов`язання за період 26.05.2017 року по 02.08.2018 року не підлягає задоволенню, оскільки станом на 26.05.2017 року у ОСОБА_4 відсутня заборгованість перед ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , за договором позики від 06.08.2015 року.

Щодо стягнення три відсотки річних від суми простроченого зобов`язання за період з 21.12.2015 року по 25.05.2017 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за життя спадкодавця ОСОБА_1 не були присуджені штрафні санкції у зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_4 обов`язків за договором позики, рішення яке оскаржується не набрало законної сили, ураховуючи положення частини другої статті 1230 ЦК України, у спадкоєміці позикодавця відсутні правові підстави для стягнення з відповідача, як боржника за договором позики, штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (три відсотка річних).

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 185/5681/18.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 13215 грн.

Верховним Судом постанова Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судових витрат за подачу апеляційної скарги не скасована, тому судом апеляційної інстанції під час ухвалення цієї постанови не здійснюється розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, 3-х процентів річних та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов