Справа № 587/4507/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2025 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., представника позивачки адвоката Верещагіна Д.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
В С ТА Н О В И В :
В судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат Верещагін Д.Б. підтримали позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник відповідачки адвокат Пулицець Б.А. у відзиві на позов твердження позивачів про те, що відповідачка вчинила підпал належного їм домоволодіння, не відповідає дійсності, позивачами не доведено наявність реальних збитків, пов`язаних з пожежею. Моральна шкода, заявлена в позові, безпідставна, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності з ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.( ч.ч. 4,5,6 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ЕВА №950937 (додаток №8) позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у рівних долях успадкували житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними, господарськими і побутовими будівлями та спорудами ( ар.с.15).
10 вересня 2024 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_3 вчинила підпал будинку позивачів. Відповідно до довідки Сумського районного управління ГУ ДСУ з надзвичайних ситуацій у Сумській області, акту про пожежу від 10.09.2024 внаслідок грубого порушення ОСОБА_3 елементарних правил протипожежної безпеки і розпалювання багаття у безпосередній близькості до житлового будинку останньою знищено будівлю АДРЕСА_2 та належні позивачам господарські, надвірні і побутові будівлі та споруди.( ар.с. 16, 17).
Згідно з положеннями статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежа - неконтрольований процес знищування або пошкодження вогнем майна, під час якого виникають чинники, небезпечні для істот та навколишнього природного середовища Згідно з ч.2 ст.21 даного Кодексу громадяни України зобов`язані дотримуватися правил поведінки, безпеки та дій у надзвичайних ситуаціях; дотримуватися заходів безпеки у побуті та повсякденній трудовій діяльності, не допускати порушень виробничої і техногенної дисципліни, вимог екологічної безпеки, охорони праці, що можуть призвести до надзвичайної ситуації.
Винуватість відповідачки у порушенні вимог нормативно-правових актів у сфері пожежної і техногенної безпеки та цивільного захисту документально підтверджена адміністративною комісією при виконавчому комітеті Садівської сільської ради Сумського району, зокрема протоколом №3 засідання адміністративної комісії Садівської сільської ради від 14.10.2024 і постановою №3 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення від 14.10.2024 за ст.152 КУпАП (ар.с.18, 19).
Таким чином, вина відповідачки у спричиненні позивачам шкоди встановлена в судовому засіданні і підтверджується наданими позивачами належними і допустимим доказами.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Таким чином, на користь позивачів з відповідачки слід стягнути завдану матеріальну шкоду в загальному розмірі 245 707 грн. ( по 122853 гривні 50 копійок завданої матеріальної шкоди на користь кожного позивача), тобто загальну вартість витрат на відновлення об`єкта нерухомого майна - домоволодіння АДРЕСА_2 , пошкодженого внаслідок пожежі, що сталася з вини відповідачки.
Неправомірними діями ОСОБА_3 позивачам також заподіяно і моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які позивачі зазнали внаслідок знищення їх нерухомого майна, меблів та їх особистих речей, ще знаходилися у знищених будівлі, надвірних, господарських та побутових будівлях та спорудах, які в результаті пожежі стали непридатним для можливого його використання на сьогодні та найближчому майбутньому. Позивачі пережили нервовий струс внаслідок безповоротного знищення належного їм майна, на тривалий час був порушений їх звичний спосіб життя, вони вимушені відшукувати можливості для його відновлення.
Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення їі цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
За приписами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
Крім того, на користь позивачів необхідно стягнути понесені ними витрати на проведення експертних робіт, а саме на загальну суму 6812 гривень, тобто по 3406 гривень на користь кожного з позивачів.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачів в розмірі 2535 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1177, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13,81, 82,89 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2535 гривень судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору в доход держави.
Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави 2535 гривень судового збору.
Відмовити в інший частині позовних вимог за необґрунтованістю позову.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко