Справа № 444/3914/24
Провадження № 2/444/232/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Стець М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування - Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 .

Обгрунтовує позов наступним. Вона, ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_3 , якій станом на дату подання позову є 16 років. ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з Відповідачем народилась дочка ОСОБА_3 . Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 р. постановлено стягувати аліменти щомісячно з батька дитини ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття в твердій грошовій сумі по 300 гривень із всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків від затвердженого прожиткового мінімуму для певного віку осіб, починаючи з моменту пред`явлення позову 18.05.2009 року. Незважаючи на Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 р. та на відкрите 18.05.2011 р. Жовківським ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області виконавче провадження № НОМЕР_5, Відповідач ухилявся понад 13 років від сплати аліментів (не сплачував жодних коштів) на утримання своєї дочки, та станом на 20.02.2024 р. становив 65 397,06 грн. Відповідно до Довідки про утримання аліментів № 14693 від 16.04.2024 р., Відповідач вперше оплатив аліменти у сумі 800,00 грн. 30.07.2010 р., із простроченням - через 1 рік після винесеного судом рішення. Наступні 13 років він свідомо не виконував рішення суду, злісно ухилявся та повністю нехтував своїм батьківським обов`язком сплачувати аліменти на утримання дитини. Тобто ОСОБА_2 протягом майже 16 років не створював базових основних умов для фізичного прожиття та розвитку дитини - харчування, одяг, засоби гігієни, не говорячи вже про духовний і моральний розвиток дитини. Зважаючи на мобілізаційний процес в Україні та через страх подання його як боржника у відділення ТЦК, Відповідач почав сплачувати заборгованість за попередній період, починаючи з 2009 р., тільки у грудні 2023 р. та зумів її погасити всього за 4 місяці. Увесь час, протягом якого накопичувалась заборгованість, Відповідач отримував дохід, так як займався підприємницькою діяльністю з дати реєстрації фізичної особипідприємця 17.09.2008 р., про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 30.04.2024 р., але сплатив заборгованість по аліментах на доньку тільки в 2024 р. Все вищенаведене свідчить про вину Відповідача в ухиленні від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання доньки ОСОБА_3 . З огляду на вишенаведене, вона звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області із позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат - цивільна справа №447/1617/24. Станом на день подання цієї позовної заяви розгляд справи № 447/1617/24 триває. Таким чином, боячись мобілізації та виключно у власних інтересах, ОСОБА_2 сплатив заборгованість та наразі щомісячно сплачує аліменти, щоб не допустити 3-місячну заборгованість для забезпечення собі підстави для відстрочки та уникнення ризику бути мобілізованим. Для цього він самостійно взяв повторно Свідоцтво про народження доньки ОСОБА_3 , де вказано його батьком, та регулярно кожні три місяці бере довідку із Виконавчої служби про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Крім цього, наявність 3-ох неповнолітніх дітей дозволяє ОСОБА_2 безперешкодний виїзд закордон, а відсутність заборгованості по аліментах надає йому право користуватись транспортними засобами без обмежень. Тому погашення заборгованості зумовлене виключно корисливим мотивом ОСОБА_2 , а не реальною турботою про потреби дочки. Ухилення від сплати аліментів - це не єдиний приклад того, як відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками. ОСОБА_2 ніколи в житті не бачив доньку, не спілкувався з нею, ніяким чином не комунікував, не проводив бесід чи переписок. Вперше в житті він побачив свою дитину 22 серпня 2024 року - на засіданні комісії з захисту прав дитини. Відповідач абсолютно не цікавиться здоров`ям дитини та її розвитком. Згідно Довідки КНП «Миколаївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 12.04.2024 р., всі звернення стосовно здоров`я та вакцинації доньки впродовж усього часу від дня її народження надходили та надходять виключно від матері дитини. Станом на зараз, ОСОБА_2 у судовій справі №447/1617/24 заперечує відшкодування половини будь-яких додаткових витрат, включаючи витрати, понесені на лікування хребта доньки та стоматологічне лікування. ОСОБА_2 жодним чином не причетний до здобуття освіти дитиною. Зазначає, що ОСОБА_2 повністю ігнорує доньку. Жодного разу не бачив (до комісії із захисту прав дітей 22.08.2024 р.), не телефонував, не розмовляв, не вітав з днем народження. Зазначає, що факт відсутності об`єктивних перешкод в участі у вихованні дочки підтвердив сам ОСОБА_2 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 22.08.2024 р., що чітко відображено у тексті висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач абсолютно не цікавиться своєю донькою. Він не забирав її із пологового будинку, телефонну пропозицію щодо знайомства з дитиною у її віці близько 2 років відкинув і надалі не здійснив жодної спроби, щоб налагодити контакт з донькою. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, ухиляється та свідомо нехтує ними. Протягом всього життя донька була позбавлена батьківського піклування та виховання, оскільки відповідач не брав і не бере будьякої участі у житті дитини та жодного разу не спілкувався з донькою. Вона навіть не знала як виглядає її рідний батько до 22.08.2024 р. Зазначає, що саме цього дня за її зверненням від 09.08.2024 р. та зверненням її доньки ОСОБА_3 відбувалося засідання Комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення Відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 . Зазначає, що Відповідач як запрошена сторона поводив себе як чужа людина по відношенню до своєї доньки, як воно по факту і є. Після розмови з Комісією він вимагав надання номеру телефону доньки у її присутності та її батьків, проте донька відмовилася його надавати.

Допитана в судовому засідані в якості свідка Позивачка ОСОБА_1 дала пояснення аналогічні поясненням в позовній заяві та підтвердила такі. Просила позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила такий задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, однак визнав фактичні обставини зазначені в позовній заяві. Пояснив, що припинив будь-яке спілкування з позивачкою як та була вагітною від нього у зв`язку із тим, що між ними виник конфлікт так як сім`я позивачки вимагала від нього одруження, а він в цьому вже був не зацікавлений, оскільки мав іншу дівчину. Пояснив, що ним борг по аліментах повністю погашений, дійсно існувала заборгованість протягом тривалого періоду часу яка пов`язана із складним матеріальним становищем та тим що у нього була сім`я, в якій народилися двоє дітей.

Представник відповідача просив в позові відмовити, вважає, що таке кардинальне рішення у справі не може бути прийняте, оскільки таке є крайнім заходом, а відповідач зі свого боку аліменти сплачує справно та погасив борг в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позов підтримує повністю та подав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено наступне.

Позивачка, ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_3 , якій станом на дату подання позову є 16 рокі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 р. постановлено стягувати аліменти щомісячно з батька дитини ОСОБА_2 до досягнення нею повноліття в твердій грошовій сумі по 300 (триста) гривень із всіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків від затвердженого прожиткового мінімуму для певного віку осіб, починаючи з моменту пред`явлення позову 18.05.2009 року.

Як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18.06.2009 р. та на відкрите 18.05.2011 р. Жовківським ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області виконавче провадження № НОМЕР_5, Відповідач ухилявся понад 13 років від сплати аліментів, а саме жодних аліментів не сплачував, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментах від 20.02.2024 р., виданий Жовківським відділом ДВС у Львівському районі Львівської області, за яким загальний розмір заборгованості станом на 20.02.2024 р. становив 65 397,06 грн.

Відповідно до Довідки про утримання аліментів №14693 від 16.04.2024 р. відповідач вперше оплатив аліменти у сумі 800,00 грн. 30.07.2010 р., із простроченням - через 1 рік після винесеного судом рішення. Наступні 13 років він не виконував рішення суду, злісно ухилявся та повністю нехтував своїм батьківським обов`язком сплачувати аліменти на утримання дитини.

Таким чином, судом вставновлено, що ОСОБА_2 протягом майже 16 років не створював базових основних умов для фізичного прожиття та розвитку дитини - харчування, одяг, засоби гігієни.

Разом з тим, як встановлено відповідач почав сплачувати заборгованість за попередній період, починаючи з 2009 р., тільки у грудні 2023 р. та погасив такий борг за 4 місяці - згідно Розрахунку заборгованості по аліментах від 29.05.24 р.

Судом також встановлено, що стверджується наданими доказами, увесь час, протягом якого накопичувалась заборгованість, відповідач отримував дохід, так як займався підприємницькою діяльністю з дати реєстрації фізичної особипідприємця 17.09.2008 р., про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 30.04.2024 р.

Про факт наявності доходів від здійснення підприємницької діяльності також свідчать свідчать відповідь на запит №180088517 від 03.11.23 р. Жовківського ВДВС у ЛР ЛО ЗМУ МЮ (м. Львів) до ДПС України, відповідь на запит №117689521 від 07.10.21 р. до ДФС України, відповідь на запит №142234921 від 25.07.22 р. до ДФС України, копією податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця відпровідача.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач категорично впродовж тривалого періоду часу ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання доньки ОСОБА_3 .

Також в судовому засіданні встановлено, та не оспорюється відповідачем, що він впродовж 16 років не цікавився інтересами дитини, її потребами, оскільки лише вперше її побачив в серпні 2024 р. на засіданні органу опіки та піклування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду повідомила, що вона є рідною сестрою позивачки та хресною ОСОБА_3 . Надала пояснення аналогічні поясненням позивачки.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка неповнолітння ОСОБА_3 пояснила, що відповідача тобто батька свого не знає, він ніколи не цікавився її інтересами, її життям, дозвіллям чи будь-чим іншим. Вперше побачила його в серпні 2024 р. на засідані комісії органу опіки та піклування, а сьогодні вдруге. Вона не бажає з ним ані спілкуватися, ані знати його, і переконанна, що батько зараз так поводиться лише переслідуючи власну вигоду, оскільки маючи на утриманні трьох дітей має змогу отримувати відстрочку від призову до ЗСУ. Просила позов задоволити, оскільки в майбутньому не має жодного бажання мати перед батьком будь-які зобов`язання.

Так, відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу (СК) України самостійною підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батька/матері від виконання обов`язків щодо виховання дитини.

Ухилення від виховання дітей - це свідома і навмисна відсутність турботи, ігнорування потреб дитини, незабезпечення її необхідним харчуванням, медичним доглядом, освітою, відсутність спілкування з дитиною у необхідному обсязі тощо.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені у ст. 150 СК України.

Згідно п.1 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно п.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 3 ст.150 СК України, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно п. 4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а також у висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 203/3505/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 Сімейного кодексу України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей та поважати гідність дитини.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України).

Відповідно до ст.162 СК України, Мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, щодо усіх своїх дітей або когось із них, якщо вона чи він:

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (лише у разі досягнення батьками (матір`ю, батьком) повноліття);

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами (лише у разі досягнення батьками (матір`ю, батьком) повноліття);

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (лише у разі досягнення батьками (матір`ю, батьком) повноліття);

-засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Судом встановлено, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом 16 років не виявляв щодо неї батьківського піклування, а також ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її утриманню.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21): відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.

Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконував та не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, належної грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Увесь час з моменту народження дитини її самостійно виховує лише матір, створює їй належні умови виховання, утримую її, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для її нормального розвитку, забезпечує все необхідне для навчання, займається її лікуванням без участі та підтримки з боку відповідача.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. У даному випадку, перешкод відповідачеві у спілкуванні з дитиною ніхто не чинив і не чинить.

Суд вважає, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав.

Суд враховує, що батько дитини жодним чином не цікавився донькою, всі питання щодо виховання доньки вирішуються матір`ю самостійно. Батько жодним чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавлення до її подальшої долі, не цікавився станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не приймає взагалі жодної іншої участі у її вихованні, в результаті чого і створились умови, які шкодять інтересам дитини, тобто фактично батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки.

Також суд враховує і позицію самої дитини яка просила позов задоволити, оскільки в майбутньому не має бажання мати перед батьком будь-які обов`язки.

Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, враховуючи висновок Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що останній має бути позбавлений батьківських прав.

Керуючись ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Нова Скварява, РНОКПП - НОМЕР_1 , відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_5 , тел. НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_6 , тел. НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС з 22.06.2024).

Третя особа: Орган опіки і піклування - Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області (ел. пошта , тел. 71, адреса Львівська обл., Стрийський р-н, м. Миколаїв, вул. В.Великого, буд. 6, 81600, ).

Повне рішення складено 11.03.2025 року.

Суддя: Ясиновський Р. Б.