ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Чернівці

Справа № 723/2590/24

Провадження № 22-ц/822/238/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

секретар: Сарган Ю. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року, головуючий у І-й інстанції Яківчик І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 16 вересня 2020 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Сторожинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 111.

Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сторожинецького районного суду від 14 червня 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Вказувала на те, що вона несе всі витрати на харчування, навчання, лікування, оздоровлення, дозвілля, одяг тощо на неповнолітню дитину. Батько зовсім не цікавиться особистим життям доньки, не приймає жодної участі не тільки у вихованні, а й в утриманні доньки.

Зазначала, що окрім усних прохань, почала вживати заходи щодо одержання аліментів з відповідача.

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н. В. із заявою, в якій запропонувала ОСОБА_2 з`явитись 22 квітня 2024 року о 10.00 год. в офіс приватного нотаріуса та добровільно вирішити питання щодо розміру та сплати аліментів на утримання доньки.

Однак до приватного нотаріуса 22 квітня 2024 року він не з`явився та відповідно відмовився в добровільному порядку визначити розмір та сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

На момент звернення до суду з позовом їх донці не було трьох років. Відповідач проживає окремо, позивачка ОСОБА_1 самостійно здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. У зв`язку із необхідністю такого догляду вона позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, необхідний для задоволення власних побутових потреб.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 заробітку до досягнення дочкою трирічного віку.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме з 22 червня 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки його заробітку щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_5 трирічного віку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2025 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9 600 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок забезпечення дитини встановленим законом розміром прожиткового мінімуму лежить в рівній мірі як на батькові, так і на матері дитини, виходячи з чого запрошений позивачем розмір аліментів є завеликим до стягнення з відповідача, зважаючи на обоюдні обов`язки батьків по утриманню їх дитини.

Розмір аліментів на утримання дитини має бути в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, що відповідає усталеній практиці та чинному законодавству України.

Позовна вимога про стягнення аліментів з 22 квітня 2024 року є передчасною, оскільки аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом.

Суд першої інстанції констатував, що визначену суму аліментів на утримання дитини слід стягувати з часу звернення позивача до суду, тобто з 27 червня 2024 року, що відповідає положенням статті 191 СК України та згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 267 ЦПК України допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць.

Відповідач працює і отримує заробітну плату, що свідчить про можливість надання допомоги дружині до досягнення дитиною трьох років. Така допомога має складати 1/5 частку доходів відповідача.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню.

Вказує на те, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Забезпечити такий рівень одній ОСОБА_1 складно, тому батько, який здоровий та працездатний, цілком може сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів його заробітку.

Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, є фізичною особою-підприємцем, отримує регулярний дохід у вигляді зарплати, оскільки офіційно працевлаштований, має на праві власності нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що ОСОБА_2 може сплачувати заявлений розмір аліментів.

Матеріали справи містять докази того, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належні заходи щодо одержання аліментів з відповідача, та докази ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст. 191 СК України, а саме: заява від 11 квітня 2024 року; заява для передачі ОСОБА_2 від 11 квітня 2024 року; поштова квитанція № 970 про відправлення листа відповідачу; трекінг із сайту «Укрпошта» про вручення рекомендованого листа №970 відповідачу.

Отже, вважає, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 квітня 2024 року (з моменту коли позивачка почала вживати заходів щодо одержання аліментів з відповідача) і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач проживає окремо, позивачка ОСОБА_1 самостійно здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. У зв`язку із необхідністю такого догляду позивачка позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, необхідний для задоволення власних побутових потреб.

Водночас рівень матеріального забезпечення відповідача, який є депутатом Кам`янської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, є фізичною особою-підприємцем, офіційно працевлаштований на ТОВ «Альтфатер Чернівці», досить високий і дозволяє йому забезпечити належне утримання їхньої дитини та надавати матеріальну допомогу позивачці.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 може сплачувати аліменти на утримання позивачки ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення їхньої доньки віку трьох років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказує на те, що обов`язок забезпечення дитини встановленим законом розміром прожиткового мінімуму лежить в рівній мірі як на батькові, так і на матері дитини.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку, що запрошений позивачем розмір аліментів є завеликим до стягнення з відповідача, зважаючи на обоюдні обов`язки батьків по утриманню їх дитини.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, що відповідає усталеній практиці та чинному законодавству України.

Позивачем на надано доказів, що відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню дитини.

Надані відповідачем докази, зокрема копії чеків і квитанцій, які підтверджують витрати відповідача на харчування та лікування дитини за період березень - листопад 2024 року, свідчать в своїй сукупності про активну участь батька в утриманні дитини, а тому не можуть розцінюватися як ухилення батька від утримання і виховання дитини та є абсолютно безпідставними.

На утриманні відповідача знаходяться його батьки пенсіонери. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів. До початку розгляду даної справи судом першої інстанції відповідач ніс витрати на утримання та виховання своєї дитини, а також надавав посильну допомогу позивачці, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та платіжними інструкціями на переказ коштів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства)); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2020 року між позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладено шлюб, який зареєстрований Сторожинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис № 111.

Під час перебування сторін у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Серія НОМЕР_1 від 05 листопада 2021 року.

Позивачка ОСОБА_1 від попереднього шлюбу має синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими виконавчим комітетом Малинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, Серія НОМЕР_2 від 11.09.2014 року, та Серія НОМЕР_3 від 19.04.2017 року.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2024 року у цивільній справі № 723/1140/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між сторонами розірвано.

На момент звернення з позовом до суду позивачка ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н. В. із заявою для передачі ОСОБА_2 , в якій запропонувала відповідачу з`явитись 22 квітня 2024 року о 10.00 год. в офіс приватного нотаріуса та добровільно вирішити питання щодо розміру та сплати аліментів на утримання доньки.

Зазначена заява направлена рекомендованим листом № 970 та отримана ОСОБА_2 19 квітня 2024 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення 970 від АТ «Укрпошта», в якому зазначено номер поштового відправлення та дату доставлення.

Відповідно до довідки, Серія 12ААД №150749, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності.

Згідно з декларацією ОСОБА_2 за 2022 рік, що оприлюднена 03 грудня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 є депутатом Кам`янської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Дохід ОСОБА_2 від зайняття підприємницькою діяльністю складає 3 832 234 грн, заробітна плата, отримана за основним місцем роботи, становить 95 166 грн, готівкові кошти в розмірі 200 000 грн. На праві власності йому належать наступні об`єкти нерухомості: житловий будинок загальною площею 36 м2, земельна ділянка 1992 м2, земельна ділянка НОМЕР_4 , а також об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок 115,37 м2.

Відповідно до відповіді від 02 травня 2024 року №7693/6/24-13-24-01-06 Головного управління ДПС України в Чернівецькій області на адвокатський запит ОСОБА_3 зазначено, що станом на 02 травня 2024 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Сторожинецькій ДПІ як фізична особа-підприємець з 04 вересня 2018 року та застосовує спрощену систему оподаткування.

ОСОБА_2 працює в ТОВ «Альтфатер Чернівці» на посаді вантажника з 25 травня 2022 року. Дохід за період з 01.01.2024 року по 31.10.2024 року склав 244 083,81 грн, що підтверджується довідкою від 12.11.2024 року №201.

Згідно з відомостями, наданими Головним управління ДПС України в Чернівецькій області на виконання ухвали Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2024 року, з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перераховоного) податку на доходи фізичних осіб та військового збору, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 на ТОВ «Альтфатер Чернівці» за період з 2 кварталу 2024 року по 3 квартал 2024 року складає 137 478, 40 грн.

Також з відомостей, наданих Головним управління ДПС України в Чернівецькій області, вбачається, що ОСОБА_2 отримав за вказаний період дохід як самозайнята особа в розмірі 7 127, 74 грн від ТДВ «Сторожинецький меблевий комбінат».

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанцій встановив, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому згідно зі статтею 180 СК України зобов`язаний утримувати його до досягнення повноліття.

Відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Тобто, аліменти - це платіж, спрямований на утримання дітини, і повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривень.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, основним критерієм визначення судом розміру аліментів на дитину має бути достатність аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів, потреб дитини даного віку, встановив, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, та врахував вимоги закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 5 статті 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, сімейне законодавство визначає, що розмір частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини становить 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів.

Проаналізувавши матеріальне становище платника аліментів, колегія суддів констатує, що 1/4 частка від доходу відповідача приблизно буде становити 5 000 грн, що майже удвічі перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, суд першої інстанції, застосовуючи вимоги Сімейного кодексу, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, оскільки такий розмір аліментів є обґрунтованим, доведеним, розумним та справедливим.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/3 частки доходів відповідача, позивачем надано не було. Зазначених обґрунтувань апеляційна скарга також не містить.

Апеляційний суд звертає увагу на вимоги до статті 141 СК України, відповідно до якої батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, тобто обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено як на позивача, так і на відповідача. При цьому, відсутність у позивачки доходів або ж отримання нею соціальної допомоги не є підставою для перекладення на платника аліментів обов`язку з повного утримання та забезпечення усіх потреб малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням того, що участь батьків в утриманні дитини повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за рахунок платника аліментів. При цьому аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Зважаючи на те, що відповідач отримує стабільний дохід, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно є достатніми для належного утримання доньки сторін.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Отже, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Установивши зазначені вище обставини, в тому числі і щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на утримання позивачки аліментів щомісячно в розмірі 1/5 частки від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.

Апелянтом не надано жодних доказів, які свідчать про необхідність стягувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, присуджених до стягнення.

Щодо часу присудження аліментів на утримання дитини та дружини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Згідно із частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до частини 2 статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення положень статей 79, 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дитини, дружини, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.

Згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Колегія суддів вважає, що позивачкою у цій справі виконано обов`язок щодо доказування обставин, визначених частиною другою статті 191 СК України щодо вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача, а також ухилення останнього від їх сплати.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н. В. із заявою для передачі ОСОБА_2 , в якій запропонувала відповідачу з`явитись 22 квітня 2024 року о 10.00 год. в офіс приватного нотаріуса та добровільно вирішити питання щодо розміру та сплати аліментів на утримання доньки. Зазначена заява отримана відповідачем 19 квітня 2024 року, що ним не заперечувалось.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач вжив заходів для добровільної сплати аліментів на утримання доньки, а також те, що він не ухилявся від виконання обов`язку по утриманню дитини після отримання вказаного звернення, зокрема в матеріалах відсутні докази, що відповідач з`явився 22 квітня 2024 року о 10.00 год. в офіс приватного нотаріуса для добровільного вирішення питання щодо розміру та сплати аліментів на утримання доньки.

Враховуючи надані ОСОБА_1 докази та доведення нею факту ухилення відповідача від сплати аліментів з 22 квітня 2024 року, позовні вимоги в частині визначення початку стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню.

Однак вимога про стягнення аліментів на утримання дружини, починаючи з 22 квітня 2024 року, задоволенню не підлягає, оскільки заява ОСОБА_1 від 11 квітня 2024 року не містить такої вимоги, а тому аліменти на утримання дружини слід стягувати з дня подання позовної заяви, а саме з 27 червня 2024 року, що не визначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Згідно зі статтею 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення початку стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року в частині визначення часу, з якого стягуються аліменти, змінити, виклавши абзац другий та третій його резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканця АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканки АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканця АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканки АДРЕСА_1 ) аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки його заробітку щомісячно, починаючи з 27 червня 2024 року до досягнення дитиною - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк