Унікальний номер справи 358/306/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6837/2025
Головуючий у суді першої інстанції М.Б.Тітов
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

26 лютого 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Рудик О.Л.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 30 грудня 2024 року, постановлену у складі судді М.Б. Тітова в приміщенні Богуславського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,051 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:005:0197.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить гараж, який розташований по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.05.2019 року. Даний гараж, 1976 року забудови, загальною площею 37,54 кв.м. був побудований нею на території біля її будинку. 25 травня 2017 року вона звернулася до міського голови Богуславської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення їй у власність земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаража площею до 0,01 га по АДРЕСА_1 . Витягом із рішення двадцять третьої сесії сьомого скликання Богуславської міської ради було задоволено її заяву та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність за рахунок земель комунальної власності Богуславської міської ради земельної ділянки площею до 0,0100 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 . Після цього вона розпочала процедуру відведення земельної ділянки, для чого залучила інженера-землевпорядника. Проте згодом їй було повідомлено, що частині земельної ділянки, яку було наділено їй, вже присвоєно кадастровий номер та здійснено державну реєстрацію громадянкою ОСОБА_2 , яка зрештою обгородила її, тим самим здійснюючи їй (позивачці) перешкоди у користуванні належним майном (гаражем), що і змусило її звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 29 березня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, по справі відкрите провадження за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 51).

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 28 квітня 2021 року залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (а.с. 65).

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 18 січня 2022 року провадження в цивільній справі № 358/306/21 (провадження №2/358/163/22) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Богуславська міська рада Київської області та ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, у справі № 358/1349/21 (провадження №2/358/321/22) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Богуславської міської ради, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дошка Л.А. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі № 358/306/21 (провадження №2/358/134/24) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Богуславська міська рада Київської області та ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Призначено справу для продовження підготовчого провадження на 17 травня 2024 року з 10 години 00 хвилин, яке в подальшому було відкладено на 06 червня 2024 року з 09 години 00 хвилин.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 30 грудня 2024 року закритопровадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Богуславська міська рада Київської області та ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації земельної ділянки, на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що реалізація рішення Богуславської міської ради про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність за рахунок земель комунальної власності Богуславської міської ради земельної ділянки площею до 0,0100 га. для будівництва індивідуального гаража потребує правового захисту її особистого охоронюваного законом цивільного інтересу. Кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером 200610100:005:0197 не дає можливості їй приватизувати земельну ділянку відведену під гараж та його обслуговування, тобто перешкоджає в реалізації її права на приватизацію земельної ділянки під гараж та його обслуговування на основі відповідно оформлених нею необхідних документів згідно Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI«Про державний земельний кадастр».

Зауважує, що з огляду на суть оспорюваного права та охоронюваного законом цивільного інтересу, що існує у логічно-смисловому зв`язку з поняттям право, за захистом якого вона звернулася як позивач заявлених вимог характеру спірних правовідносин , змісту та юридичної природи зазначених у позові обставин, враховуючи, що судом не встановлено наявність публічно-правового спору та має місце майновий інтерес учасника справи щодо її права користування земельною ділянкою, необхідної для обслуговування гаражу, що належить позиваачці на праві власності, даний спір підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала подану апеляційну скаргу з викладених підстав та просила її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечила, ухвалу Богуславського районного суду Київської області просила залишити без змін як законну та обгрунтовану.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа Богуславська міська рада Київської області у судове засідання апеляційної інстанції явку своїх представників не забезпечили, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду до електронного кабінету відповідача, третьої особи. Станом на момент розгляду справи апеляційним судом відзив на апеляцйну скаргу від відповідача та третьої особи до суду не надходив.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Неявка представників Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Богуславської міської ради Київської області в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постановленої ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Так, закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин, за ОСОБА_1 або іншими особами не було зареєстровано жодних речових прав на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 0:01:005:0197. Обставини справи не підтверджують того, що внаслідок проведення відповідачем державної реєстрації земельної ділянки відбулися зміни або припинення цивільних правовідносин, відбувся вплив на цивільні права та обов`язки учасників цієї справи.

Таким чином суд дійшов висновку, що даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач у спірних правовідносинах реалізував наявні у нього за законом контрольні функції у сфері управлінської діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Спору між сторонами про речове право у справі, що розглядається, не виникло.

Також місцевий суд послався на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 128/3751/14-а.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ст. ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02червня 2016 року N 1402-VIII"Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Приватно правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватно правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року, справа 807/807/15.

Спір у даній справі не можна вважати публічно-правовим, оскільки він не пов`язаний із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, позовна заява не містить доводів неправомірності дій, рішень відповідача і позивач не просить визнати такі дії, рішення неправомірними.

Отже, позивач звернулася до суду з позовом про захист наявного (на її думку) в неї майнового права на земельну ділянку, площею 0, 01 га., по АДРЕСА_1 на частину якої присвоєно кадастровий номер та здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_2 . Позивач вважає, що така реєстрація земельної ділянки чинить їй перешкоди у вирішенні питання про відведення саме їй для обслуговування та користування гаражем, який належить їй на праві власності.

Також колегія суддів зазначає, що Верховним Судом вже неодноразово була висловлена правова позиція стосовно непоширення юрисдикції адміністративних судів на спори, що виникають з подібних правовідносин стосовно захисту порушеного права користування земельною ділянкою, а саме щодо погодження меж земельних ділянок між користувачами цих земельних ділянок.

Вказана правова позиція щодо визначення судової юрисдикції у справах з аналогічним предметом позову міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 583/1352/15-а, від 23 січня 2019 року у справі № 537/6271/14-а, від 30 січня 2019 року у справі № 816/594/14 та від 04 червня 2019 року у справі № 826/14015/17.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про закриття провадження у справі, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 30 грудня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанціії для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 березня 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна