КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 753/1717/24

номер провадження 22-ц/824/3766/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача Блажієвська Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року /суддя Маркєлова В.М./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СУ 630», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2024 адвокат Бублик А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивачки:

1) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 351 373,64 грн;

2) понесені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 4 000,00 грн;

3) компенсацію завданої позивачці моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн;

4) судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу - 10 000,00 грн, та сплаченого судового збору 3 753,74 грн, що разом складають 13 753,74 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ 630» 7 251,76 грн - відшкодування матеріальної шкоди, 72,50 грн судового збору, 193,19 грн витрат на послуги з надання професійної правничої допомоги, разом до стягнення - 7 517,45 грн. У задоволенні вимог в іншій частині відмовлено. /т. 2 а.с. 7-32/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги повністю. На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, оцінюючи звіт за №9892 від 30.09.2023 р. про визначення вартості матеріальної шкоди, не наведено обставин його відхилення, як такого, що не відповідає критерію належності до предмета доказування. Відповідачами власних контррозрахунків не наведено. Надані позивачем докази проведеного відновлювального ремонту мали на меті підтвердити його дійсність. Водночас, ремонт був проведений не у повному обсязі, а тому підхід при визначенні розміру відшкодування як різниця між сумою проведеного ремонту та сумою страхового відшкодування є хибним. Також судом першої інстанції непослідовно та необґрунтовано відхилено частину квитанцій про оплату, при цьому за таких самих умов взято до уваги інші оплати, зокрема, щодо постачальника деталей ОСОБА_4 . Також наголошував, що пояснення експерта-оцінювача можуть мати істотне значення для розгляду справи, тому просив викликати ОСОБА_5 в судове засідання.

Представник ТОВ «СУ 630» Блажівська Л.В. звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що автомобіль відремонтовано, тому судом першої інстанції вірно не взято до уваги звіт про оцінку. Твердження апелянта щодо проведеного не у повному обсязі ремонту фактично є зловживанням правами з метою отримання додаткової вигоди, розмір та вартість залишків, що потребують відновленню жодним чином не доведено. Заперечувала і щодо виклику експерта для пояснень, оскільки не вказано що саме підтвердити або спростувати повинен експерт у власному звіті. Заперечувала і щодо відшкодування витрат на правову допомогу з підстав неспівмірності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 31.08.2023 приблизно о 08.15 год. по пр. Перемоги, біля буд. 59 в м. Києві сталася ДТП за участю наступних транспортних засобів:

- автомобіля «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6

- автомобіля «FORD» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7

- екскаватора марки «VOLVO EW180C» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .

У результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 10.1.2023 у справі № 760/20632/23 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за вчинення ДТП, яке сталося 31.08.2023 приблизно о 08.15 год. по пр. Перемоги, біля буд. 59 в м. Києві.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами з ч. 2 ст. 1187 ЦК України про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володіння екскаватором марки «VOLVO EW180C» д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП здійснювалося ТОВ «СУ 630» на підставі Договору оренди № 03/07/23 р. від 03.07.2023, що укладений між власником екскаватора - ТОВ «ПРОМІНЬ-НИВА», як Орендодавцем, та ТОВ «СУ 630», як Орендарем, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 від 01.08.2022 та Актом передачі-приймання в оренду техніки від 03.07.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З 19.09.2018 по теперішній час ОСОБА_3 перебуває із ТОВ «СУ 630» у трудових відносинах, працює на посаді машиніста екскаватора 6-го розряду, що підтверджується копією його трудової книжки та наказом про прийняття на роботу № 19 К від 18.09.2018.

Керування екскаватором марки «VOLVO EW180C» д.н.з. НОМЕР_3 (надалі - екскаватор) на момент ДТП він здійснював у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, що підтверджується змінним рапортом роботи екскаватора у серпні 2023 р. та довідкою ТОВ «СУ 630» № 37 від 17.04.2024.

Отже, за встановлених судом обставин, з урахуванням сталої практики щодо застосування судами норм статей 1187 та 1172 ЦК України, суд першої інстанції вірно встановив, що саме ТОВ «СУ 630» є належним відповідачем у цій справі за вимогами про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Щодо розміру матеріальної шкоди, яку має відшкодувати відповідач-2 ТОВ «СУ 630» позивачці, суд також дійшов вірних висновків.

Так, представник позивача адвокат Бублик А.В. зазначив у позові (а.с. 4), що станом на час подання позову автомобіль «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 відремонтований, і ця позиція позивача була незмінною упродовж всього розгляду справи, до призначення останнього судового засідання, в якому позивачка пояснила, що автомобіль відремонтовано, але не повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Суд вірно враховував висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18), - якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Такі висновки викладено також у постановах Верховного Суду у справах: № 753/19288/14-ц від 30.10.2019 року; № 591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, у яких Верховний Суд зазначив, що коли автомобіль вже фактично відновлений, то суд не може взяти до уваги експертне дослідження та повинен визначати розмір відновлювального ремонту на підставі саме документів, які підтверджують здійснення такого ремонту.

Отже, у цій справі, суд - з метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці відповідачем-2 вірно взяв до уваги наявні у матеріалах справи докази на підтвердження понесення позивачкою витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля та їх розміру, і відхилив наданий нею звіт № 9892 від 30.09.2023 р.

На підтвердження факту понесення витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля та їх розміру позивачка надала суду наступні докази, які судом першої інстанції оцінено вірно та детально проаналізовано у рішенні.

Позивачка надала суду докази, які підтверджують здійснений нею ремонт відновлювальний автомобіля «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 на суму 156 251,76 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника екскаватора була застрахована відповідно до полісу № ЕР.261160378 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна (ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»).

Максимальний розмір виплати згідно цього полісу за пошкоджене майно перед позивачкою складає 157 400,00 грн = 160 000 грн (ліміт відповідальності) - 2 600,00 грн франшизи.

Страхування екскаватора здійснювалося ТОВ «СУ 630», що підтверджується наявним у матеріалах справи страховим полісом № ЕР.261160378.

Після звернення позивачки до страхової компанії із заявою про виплату та надання необхідних документів, в листопаді 2023 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувала позивачці в якості виплати страхового відшкодування грошові кошти у розмірі 151 600,00 грн (договірна сума між потерпілою особою та страховою компанією). Звіт про розмір матеріального збитку, заподіяного позивачці, у зв`язку з узгодженням суми страхового відшкодування, страховою компанією не складався.

Поліс передбачав ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 160 000 грн з франшизою - 2 600,00 грн.

Позивачка погодилась на отримання від страхової компанії меншої суми страхової виплати, а саме - 151 600,00 грн.

Отже, розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з роботодавця, у якого працює винуватець ДТП, суд першої інстанції вираховував наступним чином:

156 251,76 (підтверджені документально понесені витрати) - 151 600,00 грн (які позивачка вже отримала від страхової компанії на відшкодування матеріального збитку) + 2 600,00 грн франшизи = 7 251,76 грн, які і підлягають стягненню з відповідача-2 у цій справі.

Доводи апеляційної скарги, про те, що ремонтні роботи проведено не у повному обсязі, апеляційним судом відхиляються з таких підстав.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. З ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, (ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 також наголошував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка обрала стратегію свого захисту, відшкодування шкоди на відновлення автомобіля, в процесі розгляду справи виявилось, що він відремонтований. Заявляючи про частковий ремонт, позивачка не зазначає, що саме залишилось пошкодженим, не надає жодного висновку, після проведеного ремонту, щодо додаткових ремонтних робіт що виникли у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Отже, суд першої інстанції вірно вираховував реальні збитки, понесені у зв`язку з фактичним ремонтом автомобіля.

Переоцінку доказів ремонтних робіт суд апеляційної інстанції не вбачає підстав робити, оскільки доводи апеляційної скарги не містять для цього достатнього обґрунтування.

Також відмовляє суд апеляційної інстанції у допиті експерта ОСОБА_5 , оскільки його звіт до уваги не приймався, з обґрунтованістю його відхилення погодився і суд апеляційної інстанції, тому відсутні підстави його допиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: