№ 2/183/2018/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Шилова В. Ю., представника відповідача Устименка Д. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про:

- стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 200 000,00 гривень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (надалі позивач) 18 листопада 2024 року через представника, адвоката Шилова В. Ю., звернувся до суду з цим позовом.

В обґрунтування позову вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 68 від 24 березня 2022 року позивача призначено на посаду в цій частині. 16 серпня 2022 року позивачем отримано поранення, пов`язане із захистом Батьківщини поблизу м. Бахмут Донецької області. За фактом отриманого поранення відповідач надав направлення позивачеві 01 вересня 2022 року № 852 для проходження стаціонарного лікування, яке він проходив в: КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР в період з 01 вересня 2022 року по 07 жовтня 2022 року; КП «Дніпропетровський-обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР в період з 07 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року; КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР в період з 23 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 року. 22 листопада 2022 року позивач повернувся з лікування та дізнався, що відносно нього проведено службове розслідування за фактом дезертирства та його військову службу призупинено у зв`язку із реєстрацією відносно нього 03 листопада 2022 року кримінального провадження за ч. 4 ст. 408 КК України (Дезертирство). При цьому позивача не було ознайомлено з наказами відповідача, не було запропоновано надати пояснення або докази, відповідач ігнорував звернення позивача. У зв`язку з такою бездіяльністю відповідача, позивач навіть судився з відповідачем у рамках судової справи № 160/3773/23. За результатами розгляду вказаної справи Дніпропетровський окружний адміністративний суд 27 квітня 2023 року проголосив рішення, яким вирішив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного надання відповіді на заяву ОСОБА_1 про надання письмової відповіді щодо розгляду раніше надісланого рапорту (від 07 листопада 2022 року) щодо законності зарахування у списки військовослужбовців, які самовільно покинули військову частину, від 30 січня 2023 року. Поза тим, під час досудового розслідування позивачем доведено перед слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську свою невинуватість. У зв`язку з цим слідчий 22 квітня 2023 року закрив кримінальне провадження № 0001021 відносно позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. 22 квітня 2023 року позивач повернувся до військової частини НОМЕР_1 , був поновлений на посаді та продовжив службу.

Сторона позивача вказує, що вказані події викликали велику кількість негативних емоцій у позивача, він був обурений та пригнічений тим, що він, як військовослужбовець, який після поранення проходив лікування, незаконно був визнаний через рішення відповідача дезертиром. Таке рішення було ганьбою для позивача, приниженням честі та гідності. Позивач повинен був впродовж майже 6 місяців постійно думати про те, чи притягнуть його до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 408 КК України чи ні. Позивач докладав додаткових зусиль для доказування своєї невинуватості. Такі події позбавили його нормального сну, порушило його нормальні життєві зв`язки, адже він більше не міг спілкуватися із своїми побратимами та приймати з ними участь в бойових діях. Позивач постійно думав про можливі негативні наслідки для нього і про те, як захистити себе.

Зазначає, що після поновлення на посаді та продовження військової служби, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, відповідач зобов`язаний був поновити речове, грошове, продовольче та інші види забезпечення позивача, адже для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. В той же час відповідач не виконав приписи закону та, зокрема, не виплатив недоотримане грошове забезпечення. Також відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду до 100 000 гривень розраховану пропорційно стаціонарному лікуванню поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року, з 23 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 21 листопада 2022 року. Позивач звертався до відповідача з відповідними рапортами, але він їх проігнорував.

За позовною заявою позивача 26 лютого 2024 року відкрито провадження у справі № 160/2767/24. За результатами розгляду позову Дніпропетровський окружний адміністративний суд 09 травня 2024 року ухвалив рішення у справі № 160/2767/24, яким вирішив: визнати протиправним та скасувати підпункт 2.17 пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2022 року № 222, яким молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив розташування підрозділу; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з необґрунтованим призупинення служби у період з 03 листопада 2022 року по 05 травня 2023 року. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період необґрунтованого призупинення служби з 03 листопада 2022 року по 05 травня 2023 року; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 серпня 2022 року по 21 серпня 2022 року. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 серпня 2022 року по 21 серпня 2022 року; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за періоди з 22 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, 22 жовтня 2022 року, з 22 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, за періоди з 22 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, 22 жовтня 2022 року, з 22 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 16 серпня 2022 року, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року, з 23 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 21 листопада 2022 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 16 серпня 2022 року, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року, з 23 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 21 листопада 2022 року. Рішення не було оскаржене, набрало законної сили, але відповідач не виконав самостійно рішення суду.

Позивач отримав в суді виконавчі листи для примусового виконання рішення суду. Виконавчі листи були направлені до Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області, де відкрито виконавчі провадження № 75631182, № 75629545, № 75630583, № 75630276. В кожній постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зобов`язав відповідача виконати рішення суду впродовж 10 робочих днів. Відповідач не виконав вимоги виконавця та рішення суду. 19 серпня 2024 року представник позивача звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Ухвалою від 07 жовтня 2024 року було встановлено судовий контроль за виконанням відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі № 160/2767/24 та зобов`язано відповідача подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 09 травня 2024 року у справі № 160/2767/24, а також докази на підтвердження його виконання, відповідно до ст. 382 КАС України, протягом тридцяти днів з дня отримання даної ухвали. Відповідач не виконав ухвалу суду та не виконує рішення суду майже рік і не намагається виконати його. Позивач застосував всі можливі заходи для примушення відповідача виконати рішення суду, але це не дало жодного результату.

Представник позивача наголошує, що даний позов ґрунтується на тому, що відповідачем було прийнято протиправне рішення, яким оголошено позивача дезертиром і на підставі якого проводилось досудове розслідування, допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати додаткової винагороди і на тому що відповідач не виконує рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року. Вказане завдало значної моральної шкоди інтересам позивача. У зв`язку із цим він вирішив звернутись до суду з цим позовом та стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду.

Моральна шкода виразилась в тому, що позивач після поранення та лікування виявив, що його оголосили дезертиром він відчував себе знеціненим, пригнічений, покинутим сам на сам із проблемами, які виникли виключно через рішення відповідача, а також без грошового забезпечення, адже відповідач припинив їх виплату. У зв`язку із цим позивач був вимушений шукати адвоката та позиватися до суду і приймати участь в судовій справі № 160/3773/23, а потім в № 160/2767/24. При цьому відповідач навіть на стадії судового розгляду справи № 160/2767/24 не вжив заходів для самостійного виправлення допущеного порушення. Коли судом було проголошено рішення і воно набрало законної сили, то відповідач все одно не вжив жодних заходів для його виконання. Будь-які заходи правового примусу не дали результату. Відповідач просто ігнорує рішення суду. Звертає увагу, що бездіяльності відповідача триває 19 місяців, починаючи з 22 квітня 2023 року, тобто з моменту закриття кримінального провадження. Вказаний строк є суттєвим. Весь цей період часу позивач відчуває хвилювання, він вимушений постійно думати та контролювати процес виконання рішення суду, залучати адвоката, нести витрати. Судовий процес по справі № 160/2767/24 забрав багато сил у позивача. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для виконання рішення суду. Цей позов є додатковим доказом того, що позивач продовжує вживати заходи для захисту свої прав та інтересів.

В цілому вказані події створили душевні страждання для позивача, адже достатньо одного протиправного рішення і він матиме проблеми, які вже розтягнулись в часі на 2 роки. Він зобов`язаний жертвувати своїм життям та здоров`ям захищаючи Україну, а відповідач може і не виконувати приписів законодавства та рішення суду. Такий стан справ є несправедливим, а тому принижує честь та гідність позивача. Позивач відчуває себе використаним та покинутим матеріалом, а не захисником якого потребує держава в умовах воєнного стану. Поведінка відповідача підриває повагу до Збройних Сил України та престижність військової служби, а тому це змушує задуматись позивача, чи правильний він зробив вибір коли вступав на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Виходячи з описаних обставин, керуючись принципом розумності та справедливості, тривалістю порушення прав, глибиною душевних страждань позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмір 200 000 гривень.

В правове обґрунтування позову посилається на ст. 19, 56, п. 9 ч. 2 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 23, 1167, ч. 1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40, пілотне рішення «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46), рішення «Недайборщ проти Російської Федерації», від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України». Наголошує на необхідності врахування висновків з питань застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі №522/3454/16-ц , від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц, постановах Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21, від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 18 травня 2022 року у справі № 158/272/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 289/865/21.

Також указує, що під час підготовки цього позову позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень, що підтверджується договором між позивачем та адвокатом, актом про надані послуги від 18 листопада 2024 року, платіжною інструкцією № 8360-9321-7297-8492.

Постановленою суддею ухвалою від 22 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Постановленою суддею ухвалою від 02 грудня 2024 року судові засідання у цивільній справі постановлено проводити в режимі відеоконференції.

05 березня 2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що відповідно до змісту позовної заяви позивач отримав поранення 16 серпня 2022 року поблизу населеного пункту Бахмут. Внаслідок поранення позивач проходив лікування в лікувальних закладах. Так з 01 вересня 2022 року по 07 жовтня 2022 року в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги». Відповідно до наданої виписки позивач поступив в лікувальний заклад з наступними скаргами: страх, тривога, напливи паніки, головний біль, нудоту, порушення сну (проблеми з засинанням, кровотечі з носа, запаморочення, зниження пам`яті). При виписці зберігалися скарги на головний біль, тривожність, слабкість, виснаженість, зниження пам`яті, розсіяність уваги. З 07 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року в КП « Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР (неврологічне відділення). Відповідно до наданої виписки позивач поступив в лікувальний заклад з наступними ускладненнями та захворюваннями: гостре порушення мозкового кровообігу, виражений цефалгічний, вестибуло-атактичним синдромом, лівосторонньою пірамідною недостатністю на тлі гіпертонічної хвороби. Був виписаний для подальшого лікування в військовій частині НОМЕР_2 . З 23 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 року в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги». Відповідно до наданої виписки позивач поступив в лікувальний заклад з наступними скаргами: відчуття внутрішньої напруги, головний біль, знижений настрій, періодичні думки про небажання життя, труднощі при засинанні.

Відповідач указує, що позивач зазначає на велику кількість негативних емоцій, обурення та пригнічення нібито незаконним відношенням з боку військової частини НОМЕР_1 . Однак зазначені скарги та симптоми присутні у осіб, що приймали участь в бойових діях, а також, які внаслідок бойових дій отримували поранення. Вказує, що посттравматичний стресовий розлад це важкий психічний стан, прогресуючий на тлі одиничної або повторюваної події, який негативно діє на психічне здоров`я людини. Симптоми ПТСР здатні проявитися відразу або через кілька місяців після травми. Виділяють 4 види посттравматичного синдрому: з`являється в перші дні після стресової ситуації. Симптоми проявляються дуже яскраво протягом 2-3 місяців; характерне поступове наростання ознак патології, виснаження нервової системи, зміна характеру, інтересів; виявляється у пацієнтів з довгостроковим перебігом хронічного розладу психіки. Прогрес призводить до формування фобій, неврозів, відчуття тривожності. Таким чином негативі емоції у позивача з`явилися після отримання ним поранення, при захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації, тобто забагато раніше обставин на, які звертає увагу позивач, а саме: контролювання процесу виконання рішення суду (уявного обов`язку позивача) не могло негативно впливати на моральний стан позивача.

Відтак, зазначає, що позивач не довів наявність заподіяної моральної шкоди із зазначенням її характеру та розміру та обґрунтованого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 (або її неправомірними діями). Позивачем не обґрунтована сама сума компенсації відшкодування моральної шкоди, яка є надмірною, враховуючи загальноприйняті принципи цивільного законодавства. Позивач лише заявляє про завдані моральні страждання без конкретного обґрунтування (розрахунків, висновків експертів, свідчень свідків), що відповідає вимогам для відшкодування моральної шкоди, передбаченим Цивільним кодексом України (зокрема, положення про відшкодування немайнової шкоди). Підстави для врахування суми компенсації відсутні в позовній заяві та в додатках. В позовній заяві та доданих до неї документів взагалі відсутні будь-які докази, щодо негативного впливу на його моральний стан з 21 листопада 2022 року.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просила задовольнити з підстав, викладених у заяві по суті справи. Вказав на те, що відповідь на відзив подавати не буде. Послався на те, що розмір моральної шкоди, в тому числі розраховано з урахуванням тривалості страждань, які почалися з серпня 2022 року. Моральну шкоду позивач пов`язує з діями відповідача по оголошенню позивача дезертиром, подання військовою частиною повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення, ігнорування поданих позивачем документів, не поновлення прав позивача після рішення суду. Перебування на лікуванні після поранення не пов`язане з наявністю у позивача пригніченого стану та моральних переживань від протиправних дій військової частини, позивач ПТСР не мав, лікувався внаслідок отримання акубаротравми. Виклад обставин щодо перебування позивача на лікуванні наведено для пояснення обставин неправомірності дій відповідача по занесенню позивача до списків самовільно залишивши частину. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем внаслідок великої кількості дій відповідача, які порушували права позивача, їх тривалістю, неможливістю з`ясування дати поновлення своїх прав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову. Вказав, що позивач не довів наявність заподіяної моральної шкоди із зазначенням її характеру та розміру та обґрунтованого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 (або її неправомірними діями). Позивачем не обґрунтована сама сума компенсації відшкодування моральної шкоди, яка є надмірною. Позивач лише заявляє про завдані моральні страждання без конкретного обґрунтування (розрахунків, висновків експертів, свідчень свідків), що відповідає вимогам для відшкодування моральної шкоди, передбаченим Цивільним кодексом України (зокрема, положення про відшкодування немайнової шкоди). Вказує, що страждання та розлад здоров`я позивача пов`язаний з травмою, отриманою позивачем, а не з діями відповідача. Вказав, що підстави для врахування суми компенсації відсутні в позовній заяві та в додатках, розмір моральної шкоди жодним чином не обґрунтований. Відсутні будь-які докази, щодо негативного впливу відповідача на моральний стан позивача. Є неправомірними діями обґрунтування розміру моральної шкоди невиконанням судового рішення.

Оцінивши доводи, викладені у заявах по суті справи, заслухавши пояснення представників та обґрунтування позовних вимог, заперечень, проаналізувавши та оцінивши подані докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних у справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд висновує таке.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України).

За положеннями ст. 77 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, судом з наданої позивачем копії витягу з наказу встановлено, що позивача у справі, ОСОБА_1 , з 24 березня 2022 року наказом командира військової частини № 68 від 24 березня 2022 року, в тому числі, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 /а.с.43/.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року у справі № 160/3773/23, яке набрало законної сили 29 травня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до керівництва військової частини НОМЕР_1 в особі командира НОМЕР_3 бригади ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного надання відповіді на заяву ОСОБА_1 про надання письмової відповіді щодо розгляду раніше надісланого рапорту (від 07 листопада 2022 року) щодо законності зарахування у списки військовослужбовців, які самовільно покинули військову частину, від 30 січня 2023 року. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання керівництва військової частини НОМЕР_1 , в особі командира НОМЕР_3 бригади ОСОБА_3 , НОМЕР_3 окремої механізованої бригади «Холодний Яр», надати протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду відповідь на заяву «про письмову відповідь, щодо розгляду раніше надісланого рапорту (від 07 листопада 2022 року) «Щодо законності зарахування мене у списках військовослужбовців, які самовільно покинули військову частину» відмовлено.

Рішенням суду встановлено, що молодший сержант 2-го мотопіхотного батальйону, 6-ї мотопіхотної роти, 1-го мотопіхотного взводу, 3-го мотопіхотного відділення ОСОБА_1 07 листопада 2022 року звернувся до командира бригади № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з рапортом про надання пояснень щодо віднесення його до списків осіб, які самовільно залишили військову частину та виклав прохання щодо продовження ним проходження військової служби у складі військової частини.

Рапорт було направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку.

30 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до командира бригади № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з заявою про надання письмової відповіді на його рапорт від 07 листопада 2022 року.

Заява направлена засобами поштового зв`язку та отримана відповідачем 02 лютого 2023 року.

21 березня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь позивачеві та вказано, що розглянуто рапорт від 23 січня 2023 року щодо проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини та з інших питань за вих. № 5630.

Позивача було повідомлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 14326 від 03 грудня 2022 року проведено службове розслідування № 5765 від 31 грудня 2022 року за фактом самовільного залишення місця служби командиром машини - командиром 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 6 мотопіхотної роти НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону молодшим сержантом ОСОБА_1 , за результатами якого встановлено, що факт самовільного залишення військової частини останнім підтверджено.

Разом із цим, військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення за вих. № 249 від 06 січня 2023 року в порядку ст. 214 КПК України до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Позивача повідомлено, що за таких обставин вирішити питання про подальше проходження військової служби позивача до його повернення у розташування підрозділу та прийняття правоохоронним органом процесуального рішення відносно його дій неможливо.

Копію відповіді було вручено ОСОБА_1 06 квітня 2023 року особисто, про що ним вчинено підпис на копії відповіді від 21 березня 2023 року № 5630.

Також судом у рішенні вказано, що відповідачем порушено строк розгляду заяви позивача про надання письмової відповіді щодо розгляду раніше надісланого рапорту (від 07 листопада 2022 року) щодо законності зарахування у списки військовослужбовців, які самовільно покинули військову частину, від 30 січня 2023 року.

Відповідь від 21 березня 2023 року № 5630 військовою частиною НОМЕР_1 надана та вручена з порушенням строку, встановленого ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». При цьому, надана відповідь містить інформацію, яку запитував позивач.

Також, рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справ і № 160/2767/24, яке набрало законної сили 11 червня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано підпункт 2.17 пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2022 року № 222, яким молодшого сержанта за призовом ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив розташування підрозділу. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у зв`язку з необґрунтованим призупинення служби у період з 03 листопада 2022 року по 05 травня 2023 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період необґрунтованого призупинення служби з 03 листопада 2022 року по 05 травня 2023 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 серпня 2022 року по 21 серпня 2022 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 серпня 2022 року по 21 серпня 2022 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за періоди з 22 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, 22 жовтня 2022 року, з 22 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, за періоди з 22 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року, 22 жовтня 2022 року, з 22 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року, з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року, з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 16 серпня 2022 року, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року, з 23 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 21 листопада 2022 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 16 серпня 2022 року, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року, з 23 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 21 листопада 2022 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 68 від 24 березня 2022 року старший солдат запасу ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президенту України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про проведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації» та мобілізаційної Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року № 32/321/501/13т, що призваний на військову службу по мобілізації, вважався таким, що з 24 березня 2022 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів її забезпечення, на котлове забезпечення з 25 березня 2022 року.

16 серпня 2022 року під час виконання позивачем обов`язків військової служби при захисті Батьківщини позивачем отримано поранення (закриту черепно-мозкову травму та акубаротравму) поблизу міста Бахмут Донецької області.

Направленням начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 01 вересня 2022 року позивача направлено на лікування.

Відповідно до виписок із медичної картки, позивач у періоди з 01 вересня 2022 року по 07 жовтня 2022 року, з 07 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року та з 23 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 перебував на лікуванні.

Разом із тим, наказом № 222 від 23 серпня 2022 року позивача визнано таким, що 21 серпня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, виключено з грошового та речового забезпечення з 21 серпня 2022 року.

На підставі повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 першим слідчим відділом (з дислокацією у АДРЕСА_1 ) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у АДРЕСА_1 , внесено відомості до ЄРДР за № 0001021 за ч. 4 ст. 408 КК України за фактом дезертирства, тобто самовільного залишення 21 серпня 2022 року військової частини або місця служби молодшим сержантом ОСОБА_1 з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 листопада 2022 року № 307, відповідно до наказу командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади від 16 листопада 2022 року № 267-рс ОСОБА_1 , колишнього командира 3 мотопіхотного відділення - командира машини 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, який самовільно залишив військову частину 21 серпня 2022 року згідно ЄРДР від 03 листопада 2022 року № 0001021 - з 03 листопада 2022 року увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Наказом № 14326 від 03 грудня 2022 року призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини позивачем.

Згідно з наказом № 16243 від 31 грудня 2022 року «Про результати службового розслідування» у діях позивача встановлено ознаки складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Визначено відкласти вирішення питання щодо притягнення/непритягнення до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану, а також порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України до повернення позивача до військової частини. Визначено не нараховувати грошове забезпечення з 21 серпня 2022 року, не виплачувати премію та додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ № 168 в повному обсязі за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби. Матеріали за вказаним фактом направити до органів досудового розслідування.

У подальшому постановою старшого слідчого-криміналіста Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, від 22 квітня 2023 року кримінальне провадження № 0001021 від 03 листопада 2022 року відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2023 року № 287 ОСОБА_1 вважається таким, що 28 квітня 2023 року повернувся до розташування військової частини в пункт постійної дислокації, а відповідно до наказу від 05 травня 2023 року №308 його поновлено на військовій службі та призначено на посаду.

Вказаним наказом № 308 установлено виплатити позивачеві щомісячну премію в максимальному розмірі від встановленого посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% від встановленого посадового окладу та надбавку за вислугу років.

16 серпня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачеві видано довідку № 15524 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, згідно з якою він дійсно в період з 24 квітня 2022 року по 08 липня 2022 року, з 16 липня 2022 року по 21 серпня 2022 року, з 09 травня 2023 року по 10 травня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Ізюмському району Харківської області та Бахмутському районі Донецької області (підстава видачі довідки: відповідні бойові розпорядження та накази командира військової частини НОМЕР_1 ).

Наказом № 17089 від 29 серпня 2023 року «Про скасування наказу про результати службового розслідування», скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 31 грудня 2022 року № 16243 за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 21 серпня 2022 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та непідтвердженням результатів розслідування.

На підставі наказу № 17888 від 02 вересня 2023 року призначено службове розслідування за фактом поранення позивача 16 серпня 2022 року під час виконання бойових завдань.

Згідно з актом службового розслідування, а також наказом № 19837 від 16 жовтня 2023 року, за результатами проведеного службового розслідування наказано бойове травмування позивача вважати таким, що сталося під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 937 від 30 листопада 2023 року внесено зміни до пункту 21 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2023 року № 308, а саме: абзац «старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 поновити на військовій службі та призначити на посаду навідника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, ВОС - 124281А, тарифний розряд - 4, ШПК «солдат»;» замінити абзацами: «старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 поновити на військовій службі та призначити на посаду навідника 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, ВОС - 124281А, тарифний розряд - 4, ШПК «солдат»; Строк призупинення військової служби зараховувати до вислуги років. Виплатити грошове забезпечення за період призупинення військової служби.».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 12 січня 2024 року, наказано молодшого сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що посаду та справи здав 12 січня 2024 року та вибув до нового місця служби. З 12 січня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини. Вказаним наказом також визначено, що позивач самовільно залишав військову частину з 21 серпня 2022 року по 28 квітня 2023 року. Визначено термін самовільного залишення частини не враховувати до вислуги років.

З прийняттям 23 серпня 2022 року оскаржуваного наказу, позивача визнано таким, що з 21 серпня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань та виключено з грошового та речового забезпечення такої частини.

У подальшому відомості до ЄРДР за вказаним фактом внесено 03 листопада 2022 року та наказом від 16 листопада 2022 року позивача увільнено від займаних посад, а військову службу призупинено з 03 листопада 2022 року.

Натомість, службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу призначено 03 грудня 2022 року та завершено лише 31 грудня 2022 року.

Також рішенням Дніпровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі № 160/2767/24 встановлено, що визнаючи оскаржуваним наказом позивача таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII. Зауважено, що спірний наказ прийнято до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачем розташування підрозділу, тобто до встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини особи, а також з`ясовано чи містить правопорушення військовослужбовця ознаки кримінального правопорушення.

Наголошено, що наказом від 29 серпня 2023 року № 17089 скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 31 грудня 2022 року № 16243 за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 21 серпня 2022 року у зв`язку з відсутністю складу злочину і не підтвердженням результатів розслідування, проте, наказ від 23 серпня 2022 року № 222, яким позивача визнано таким, що самовільно залишив розташування підрозділу та знято з котлового, грошового та речового забезпечення, є чинним та не скасованим.

Постановою слідчого від 22 квітня 2023 року кримінальне провадження № 0001021 від 03 листопада 2022 відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та наказом від 28 квітня 2023 року за № 287 позивача визнано таким, що повернувся до розташування військової частини з 28 квітня 2023 року, наказом № 308 від 05 травня 2023 року з 05 травня 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків. Останнім наказом позивачу поновлено грошове забезпечення.

Поновлення військової служби позивача відбулось з 05 травня 2023 року з винесенням відповідного наказу та поновленням виплати грошового забезпечення та не може бути пов`язане з датою закриття кримінального провадження (22 квітня 2023 року), про що зазначає позивач.

Судом установлено, що, відповідно до карток особового рахунку за 2022-2023 роки та виписки по банківському рахунку, позивач у період з вересня 2022 року по квітень 2023 року грошове забезпечення, а також додаткову винагороду не отримував.

Відповідно до карток особового рахунку за 2022-2023 роки та виписки по банківському рахунку, позивач отримував: (графа премія захисникам) у наступні періоди: за березень 2022 року 7 741,94 грн, за квітень 2022 року 46 333,33 грн, за травень 2022 року 100 000 грн, за червень 2022 року 100 000 грн, за липень 2022 року (графа винагорода за безпосередню участь в бойових діях) 74 193,55 грн, (графа винагорода до 30 тисяч) 7 741,94 грн. З вересня 2022 року додаткова винагорода не виплачувалась.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 16 серпня 2023 року № 15524, позивач в період з 24 квітня 2022 року по 08 липня 2022 року, з 16 липня 2022 року по 21 серпня 2022 року, з 09 травня 2023 року по 10 травня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Ізюмському району Харківської області та Бахмутському районі Донецької області.

Зазначена довідка складена на підставі бойових розпоряджень, наказів командира військової частини НОМЕР_1 , чим підтверджено, що позивач у спірний період проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та приймав участь у відповідних заходах, які надають право на отримання додаткової винагороди до 100 000 грн.

Проте, така додаткова винагорода з розрахунку 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі позивача в бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за серпень 2022 року (за період участі в таких заходах з 01 серпня 2022 року по 21 серпня 2022 року) позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась.

Згідно з довідкою від 14 листопада 2023 року за № 19222 про обставини травми, молодший сержант ОСОБА_1 16 серпня 2022 року отримав поранення: ЗЧМТ, акубаротравму за обставин захисту територіальної цілісності України внаслідок артилерійського обстрілу силами противника поблизу міста Бахмут, Донецької області. Травмування/поранення отримано під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини.

Відповідачем обставини, викладені у судових рішеннях, на які у позові послався позивач не оскаржуються та не спростовуються доказами.

Обставини, встановлені судовими рішеннями щодо позивача та відповідача також підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи, що розглядається, доказами /а.с.36-38, 39, 39, зворот 40, 41, 41, зворот, 42, 42, зворот, 43, 44-45, 47, 47, зворот 49, 49, зворот 50, 50, зворот, 51, 51, зворот, 53, 53, зворот, 54, 54, зворот, 56-57, 58, 59, 61, 62, 66, 69-71/.

Крім того, з наданих позивачем у копіях виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7352/2022 /а.с.62, зворот - 63/, № 2048 /а.с.68, зворот - 69/, № 9191/2022 /а.с.64, зворот - 65/ вбачається, що позивач проходив лікування в: КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР в період з 01 вересня 2022 року по 07 жовтня 2022 року; КП «Дніпропетровський-обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР в період з 07 жовтня 2022 року по 21 жовтня 2022 року; КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР в період з 23 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 року. Відповідно до виписки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР позивач поступив в лікувальний заклад, в тому числі зі скаргами: страх, тривога, напливи паніки, головний біль, нудота, порушення сну (проблеми з засинанням, кровотечі з носа, запаморочення, зниження пам`яті). При виписці зберігалися скарги на головний біль, тривожність, слабкість, виснаженість, зниження пам`яті, розсіяність уваги. Відповідно до виписки КП «Дніпропетровський-обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР позивач поступив в лікувальний заклад, в тому числі, з таким діагнозом: наслідки гострого порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом у темісфері мозочка, виражений цефалгічний, вестибуло-атактичним синдромом, лівосторонньою пірамідною недостатністю на тлі гіпертонічної хвороби. Відповідно до виписки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР позивач поступив в лікувальний заклад, в тому числі, з такими скаргами: відчуття внутрішньої напруги, головний біль, знижений настрій, періодичні думки про небажання життя, труднощі при засинанні. За висновком психолога від 04 листопада 2022 року, в тому числі: виявляється порушення продуктивності розумової працездатності, ознаки підвищеної виснаженості. Виявляється лабільність переживань, високий рівень особистісної та реактивної тривоги, підвищений рівень запальності, дратівливості, афективної зарядженості, загального напруження. При виписці спостерігається покращення стану, поліпшився настрій, став більш охочий до спілкування. Скарг активно не виказує. Сон медикаментозний. Поведінка впорядкована.

Також, наданими суду доказами у виді копій супровідних листів до постанов про відкриття виконавчого провадження та постановами державного виконавця підтверджуються, що 26 липня 2024 року відкриті виконавчі провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 160/2767/24 /а.с.72, 73, 74, 75/.

Постановленою Дніпровським окружним адміністративним судом ухвалою від 09 травня 2024 року у справі № 160/2767/24 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 160/2767/24 задоволено. Встановлено судовий контроль за виконанням Військовою частиною НОМЕР_1 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 у справі №160/2767/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 09 травня 2024 року у справі № 160/2767/24, а також докази на підтвердження його виконання, відповідно до ст. 382 КАС України, протягом тридцяти днів з дня отримання даної ухвали. В мотивувальній частині ухвали зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_1 доказів на підтвердження виконання судового рішення у справі №160/2767/24 до суду не надано.

Постановленою Дніпровським окружним адміністративним судом ухвалою від 24 грудня 2024 року у справі № 160/2767/24 встановлено Військовій частині НОМЕР_1 новий строк - 15 днів з дня отримання даної ухвали для подання звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі №160/2767/24, а також доказів на підтвердження його виконання. Роз`яснено Військовій частині НОМЕР_1 , що у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 КАС України, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень. В мотивувальній частині ухвали зазначено, що станом на 24 грудня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 звіту про виконання судового рішення від 09 травня 2024 року у справі №160/2767/24 до суду не надано.

Вирішуючи позов суд виходить з такого.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У справі що розглядається представником позивача на запитання суду наголошено, що позивач не пов`язує завдання йому шкоди з фактом незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (існування кримінального провадження та подальшого його закриття постановою слідчого), а пов`язується з незаконними діями військової частини щодо внесення позивача до осіб, які самовільно залишили військову частину, позбавлення позивача всіх видів забезпечення у цей період, тривале невиконання судового рішення.

Зокрема, у цій справі позивач наголошує, що моральна шкода виразилась в тому, що позивач після поранення та лікування виявив, що його оголосили дезертиром він відчував себе знеціненим, пригнічений, покинутим сам на сам із проблемами, які виникли виключно через рішення відповідача, а також без грошового забезпечення, адже відповідач припинив їх виплату. У зв`язку із цим був вимушений шукати адвоката та позиватися до суду і приймати участь у судових справах № 160/3773/23, № 160/2767/24. Відповідач на стадії судового розгляду справи № 160/2767/24 не вжив заходів для самостійного виправлення допущеного порушення. Після ухвалення рішення відповідач протягом тривалого часу не вжив жодних заходів для його виконання, ігнорує рішення суду. Бездіяльність відповідача триває 19 місяців. Весь цей період часу позивач відчуває хвилювання, вимушений постійно думати та контролювати процес виконання рішення суду, залучати адвоката, нести витрати. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для виконання рішення суду. Вказані події створили душевні страждання для позивача, адже достатньо одного протиправного рішення і він матиме проблеми, які вже розтягнулись в часі на 2 роки. Він зобов`язаний жертвувати своїм життям та здоров`ям захищаючи Україну, а відповідач може і не виконувати приписів законодавства та рішення суду. Такий стан справ на думку позивача є несправедливим, принижує його честь та гідність. Виходячи з описаних обставин, керуючись принципом розумності та справедливості, тривалістю порушення прав, глибиною душевних страждань позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмір 200 000 гривень.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В межах розгляду цієї справи позивачем доведено наданими судовими рішеннями факт неправомірності дій відповідача щодо визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину та не виплатити йому грошового та іншого забезпечення у певні проміжки часу.

Також суд вважає, що саме по собі рішення суду про визнання протиправним та скасування пункту наказу щодо ОСОБА_5 , зобов`язання відповідача виплатити йому грошове та інше забезпечення є належним та достатнім доказом на підтвердження факту заподіяння позивачеві душевних страждань, наявності протиправності дій та вини відповідача та причинного зв`язку між фактом заподіяння моральної шкоди позивачеві та винними протиправними діями.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження таких, суд вважає неналежними, враховуючи те, що позивач після отримання поранення внаслідок захисту Батьківщини та проходження лікування був увільнений від займаної посади, змушений доводити перед відповідачем факт відсутності порушення ним порядку проходження військової служби, в тому числі шляхом подання пояснень, звернень до відповідача, звернення до суду, що безумовно, за висновком суду, може призвести до порушень в укладі звичайного життя людини та викликати душевні хвилювання. При цьому сам по собі факт визнання порушеного права та його поновлення судом, з огляду на обставини цієї справи, не є достатнім для справедливої сатисфакції. Враховує суд також і характер та обсяг страждань, понесених позивачем, які виразились у морально-психологічних хвилюваннях, порушенні нормального ритму життя, часі та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, які доведені рішенням суду та матеріалами справи.

Внаслідок викладеного суд відхиляє посилання представника відповідача на недоведеність позивачем моральної шкоди та причинного зв`язку

Більш того, статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

Так у цій справі доказів виконання судового рішення від 09 травня 2024 року відповідач станом на 06 березня 2025 року не надав.

З огляду на зазначене суд вважає обґрунтованими посилання позивача на завдання йому моральної шкоди, пов`язаної з тривалим невиконанням судового рішення на його користь.

При цьому суд ураховує також і наявність гарантій, встановлених статтями 382 382-2 КАС України, виконання судового рішення, яким має право скористатися заявник при невиконанні рішення, ухваленого в адміністративній справі.

Таким чином, ураховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, глибину завданих позивачеві душевних страждань, спричинених відповідачем позивачеві в цілому, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи те, що позивач не позбавлений права отримати сатисфакцію за невиконання судового рішення, суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди стягнення на користь позивача 50 000,00 грн, тому дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі в 50 000 грн, що є цілком адекватною завданій позивачеві шкоді, водночас справедливою в аспекті розподілу відповідальності відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що душевні хвилювання, відчуття розпачу та порушення укладу життя позивача сталися внаслідок поранення, суд відхиляє з огляду на зміст виписки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР в якій вказано, що при виписці ОСОБА_1 спостерігається покращення стану, поліпшився настрій, став більш охочий до спілкування, скарг активно не виказує, поведінка впорядкована.

Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, оскільки позивача, як учасника бойових дій /а.с.77/ звільнено від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у матеріалах цивільної справи при подані позову представником позивача надано копії: ордерів про надання правничої допомоги /а.с.8, 35/, акт про надані послуги від 18 листопада 2024 року /а.с.52/ на суму 2 000,00 грн (підготовка позову 1 500,00 грн 3 години, ознайомлення з судовою практикою 500,00 грн), платіжну інструкцію на суму 2 000,00 грн /а.с.7/.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справ № 755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з урахуванням змісту та обсягу позовної заяви, зібраних доказів, поданих представником позивача клопотань, участі у двох судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції та враховуючи те, що до закінчення розгляду справи представником позивача не заявлено про необхідність встановлення строку для подання доказів на підтвердження судових витрат, на думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн є цілком співмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з огляду на те, що справа є малозначною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, обсяг доказування.

За таких обставин позов, у частині стягнення судових витрат, підлягає задоволенню частково, пропорційно до задоволених вимог, на суму 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

У решті позову відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з отриманням правничої допомоги у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду оголошено та підписано 11 березня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 , код в ЄДРПОУ НОМЕР_7 ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Зарічне.

Суддя Д. О. Парфьонов