Справа № 202/2284/24
(2/199/244/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2025

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Запара О.В.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в спрощеному позовному провадженні (заочний розгляд справи) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 13.03.2020 р. між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем у порядку Закону України «Про електронну комерцію» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено договір про надання кредиту 491021822, згідно якого банком позичальнику наданий споживчий кредит у сумі 44134,67 грн. строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 39,90%. Відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладання зазначеного договору та приєднався до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми, яка діяла на час його підписання. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту порушила, внаслідок чого утворилася заборгованість у 54 558,03 грн., з яких 38 961,10 грн. тіло кредиту, 20 002,95 грн. заборгованість за відсотками (станом на 20.12.2021 р.).

20 грудня 2021 р. між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» укладено договір факторингу №4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13 березня 2020 р., укладеним між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному вище розмірі та судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях.

Представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив суд задовольнити позов повністю.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фактичні бставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, встановлено, що 13 березня 2020 р. між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладена угода про нажання кредиту №491021822 (а.с.6)

Також, 13 березня 2020 року відповідачем було підписано графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, який містив, зокрема, умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір мінімального щомісячного платежу, реквізити рахунку для погашення кредиту (а.с.6 зворотній бік)

Як встановлено на підставі виписки по картковому рахунку відповідача за період з 13 березня 2020 р. по 20 грудня 2021 р., відповідач отримав від кредитодавця обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту та користувався ними протягом зазначеного періоду. (а.с.18-28).

Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Втім, позичальник на відміну від кредитодавця, не виконала належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» утворилась заборгованість, розмір якої станом на 20 грудня 2021 р. нараховано кредитодавцем в загальному розмірі 54558,03 грн., з яких 38 961,10 грн. тіло кредиту, 20 002,95 грн. заборгованість за відсотками (станом на 20.12.2021 р.), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 29).

20 грудня 2021 р. між Акціонерним товариством «Альфа-Банк», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №4, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу позивач набув належних Акціонерному товариству «Альфа-банк» прав вимоги за кредитним договором в розмірі наведеної абзацом вище кредитної заборгованості в загальній сумі 54 558,03 грн., яка не змінилась і дотепер.

Наведені обставини підтверджуються копією кредитного договору (а.с. 6), копією договору факторингу, копією витягу з додатку до договору факторингу (а.с. 7-12), випискою по особистим рахункам (а.с. 22-28), розрахунком заборгованості (а.с.29) та відсутністю у справі доказів сплати кредитних коштів та процентів після звернення позивача до суду, які б були подані відповідачем.

Правовідносини виникли між сторонами на підставі договору та відповідальності за його невиконання та, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно статті 055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статей 202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

При цьому відповідно до норми статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом положень статей 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Досліджені судом докази підтверджують, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204ЦК України є обов`язковими для виконання.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та сторонами неоспорюється факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» .

У відповідності до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором від 13 березня 2020 року з урахуванням договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшли підтвердження факти укладення таких договорів із дотриманням вимог законодавства щодо порядку їх укладення, змісту та форми таких договорів, а також підтверджено факт набуття позивачем, як новим кредитором, прав вимоги первісного кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором, та підтверджено отримання відповідачем кредиту за означеним кредитним договором. Відповідач скористалася кредитними коштами, однак не повернула, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в наведеному в позові розмірі та складі. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Правомірність висновків суду щодо отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а відтак і наявність підстав для їх стягнення у випадку неповернення кредитору підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року по справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору, для суду наявні підстави для задоволення позову повністю: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2020 р. в розмірі 54 558,03 грн., з яких 38 961,10 грн. тіло кредиту, 20 002,95 грн. заборгованість за відсотками (станом на 20.12.2021 р.).

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини та пункту 1 частини 3 статті 133, частин 1, 3 статті 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

При цьому, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Суд не знаходить підстав для покладення на відповідача заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 7100,00 грн. у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Наданий договір від 02.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний клуб» про надання юридичних послуг №02-10/23 не підтверджує здійснення витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката, в порядку, передбаченому статтею 137 ЦПК України.

Керуючись статтями ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, 76 - 81, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (ідентифікаційний код юридичної особи 40340222, м. Київ, площа Солом?янська, буд. 2) заборгованість за кредитним договором №491021822 в сумі 54 558, 03 грн., з яких 38 961,10 грн. тіло кредиту, 20 002,95 грн. заборгованість за відсотками (станом на 20.12.2021 р.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (ідентифікаційний код юридичної особи 40340222, м. Київ, площа Солом?янська, буд. 2) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Дата складення повного судового рішення 10.03.2025 р.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченомуст.ст.273, 289 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Спаї