Справа № 307/5416/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбач Андрій Миколайович, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року, постановлену суддею Сойма М.М. в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, де заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив суд встановити факт належності йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданого 14 липня 2017 року, із транслітерацією ОСОБА_1, та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданого 02 червня 2016 року, із транслітерацією ОСОБА_1.

Заяву мотивував тим, що у паспортах громадянина України для виїзду за кордон вказана різна транслітерація його прізвища, що унеможливлює реалізувати свої особисті немайнові права, у тому числі право на освіту, а також необхідно для працевлаштування за кордоном продовження та отримання нових віз Республіки Польщі та Румунії, отримання соціальних пільг.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження.

Повернуто заявнику ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 гривень.

Повернути заявнику ОСОБА_1 заяву разом із усіма доданими до неї документами.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбач А.М., оскаржив таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку, що чинним законодавством

передбачено позасудове встановлення такого факту, шляхом звернення до органів Державної міграційної служби України з метою обміну паспортів.

Так, він не просив здійснити обмін діючих документів для виїзду за кордон, натомість у нього існує необхідність підтвердження того факту, що видані компетентними органами влади України діючі дійсні документи для виїзду за кордон належать саме ОСОБА_1 . Тому просив визнати належність йому двох діючих дійсних документів для виїзду за кордон у зв`язку із необхідністю використання цих документів.

У разі звернення до органу Державної міграційної служби, один із діючих документів буде визнано недійсним та вилучено на підставі 1 пункту 89 Постанови КМУ від 07.05.2014 № 152 «Про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон».

Зазначає, що іншого порядку захисту його прав не має.

У зв`язку із роботою (у тому числі для отримання віз) 02.06.2016 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав закордонний паспорт НОМЕР_2 , термін дії - 02.06.2026. 31.01.2017 у закордонному паспорті НОМЕР_2 ним отримано мультивізу Румунії № НОМЕР_3 .

14.07.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав закордонний паспорт НОМЕР_1 , термін дії 14.07.2027, в якому нимм отримано наступні візи:

- 18.12.2018 мультивізу Республіки Польща № НОМЕР_4

- 27.11.2019 мультивізу Республіки Польща № НОМЕР_5

- 05.01.2021 мультивізу Республіки Польща № НОМЕР_6

- 14.12.2021 мультивізу Республіки Польща № НОМЕР_7

Однак, як з`ясувалось, при видачі другого паспорту для виїзду за кордон було змінено букву у прізвищі англійською мовою, тому паспорти мають різну транслітерацію.

- паспорт НОМЕР_1 містить транслітерацію - ОСОБА_1

- паспорт НОМЕР_2 містить транслітерацію - ОСОБА_1

Обидва вказані документи для виїзду за кордон є дійсними та діючими, породжують права для нього в Україні і за кордоном, у тому числі для отримання віз (зокрема Румунії та Польщі).

Крім того, Заявник вже індентифікував себе в органах державної влади Румунії згіднопаспорту НОМЕР_2 - ОСОБА_1 та працевлаштувався згідно паспорту НОМЕР_1 - ОСОБА_1.

Проте, у зв`язку із різною транслітерацією прізвища у вказаних паспортах за межами території України його ідентифікують як двох різних осіб, що позбавляє реалізувати свої права та інтереси.

Апелянт звертає увагу, що діючим законодавством України не передбачено іншого порядку визнання належності громадянину України двох різних документів для виїзду за кордон із різною транслітерацією. Встановлення юридичного факту не є вирішенням спору про право, від даного юридичного факту залежить виникнення та зміна особистих немайнових та майнових прав Заявника, а також що діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Зокрема, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст. 315 ЦПК і не є вичерпним.

Так, відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Згідно правового висновку Верховного суду не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо: 1) трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг); 2) причин та ступеня втрати працездатності; 3) групи інвалідності та часу її настання; 4) проходження дійсної військової служби; 5) участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах; 6) одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; 7) визнання ветераном чи інвалідом Великої Вітчизняної війни; 8) віку фізичної особи; 9) закінчення учбового закладу й одержання відповідної освіти; 10) усиновлення після смерті усиновленого чи усиновителя, якщо за життя після 1926 р. воно не було належним чином оформлене; 11) належності до певної національності; 12) належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану; 13) тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; 14) одержання урядових нагород; 15) розкуркулювання та адміністративного виселення громадян; 16) про встановлення належності до ветеранів та інвалідів війни; 17) про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи; 18) набуття громадянства України громадянином іншої держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Порядок оформлення документів для виїзду за кордон здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та Постанови КМУ від 7 травня 2014 р. № 152 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення".

Написання прізвища та імені особи як в ID-картці, так і в закордонному паспорті громадянина України, здійснюється українською мовою з транслітерацією латинськими літерами, яка є невід`ємною їх складовою.

Транслітерація прізвища та імені латиницею, відповідно до вимог українського алфавіту, в паспортних документах застосовується в Україні з 2015 року.

У 2022 році Україна отримала рекомендації Європейської Комісії з застереженням щодо необхідності врегулювання питання визнання недійсними паспортів, виданих одній особі у зв`язку зі зміною нею своїх персональних даних (у тому числі й транслітерації).

Відповідно до підпункту 1 пункту 89 Постанови КМУ від 07.05.2014 № 152 «Про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», Паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі:

коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта для виїзду за кордон (у тому числі у зв`язку із зміною написання латинськими літерами складових імені "прізвище", "ім`я" у документах, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України).

Для однакового застосування поняття складових імені 17.11.2022 року внесено уточнюючі зміни до постанов Уряду, якими регулюються питання видачі як ID-картки, так і закордонного паспорта.

Паспорти, у яких різна транслітерація написання прізвища або імені, є чинними до закінчення строку їх дії. Такі документи можуть визнаватися недійсними або змінюватися лише за особистим зверненням особи за отриманням або обміном паспорта у органах Державної міграційної служби України.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18)).

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту належності йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 із транслітерацією ОСОБА_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 із транслітерацією ОСОБА_1, а чинним законодавством передбачено позасудове встановлення такого факту шляхом звернення до органів Державної міграційної служби України з метою обміну паспортів, у яких різна транслітерація написання прізвища заявника, а тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду такої заяви в порядку окремого провадження.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а відтак, підстави для скасування ухвали - відсутні.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись нормами статей 315, 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горбач Андрій Миколайович, залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: