Справа № 369/1680/22
Провадження № 2-др/369/45/25
24.02.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Маснюк А.Р..,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/1680/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -
В провадженні суду перебувала цивільна справа № 369/1680/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено частково.

При ухваленні вказаного рішення, суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, які були заявлені позивачем в позовній заяві, а саме: витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 9 000 грн.; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу у розмірі 1 500 грн.; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу у розмірі 1 500 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000 грн..

Крім того, 11 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Головатенко Ольга Сергіївна звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 68 000,00 грн.

03 лютого 2025 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Головатенко Ольга Сергіївна надала суду доповнення до заяви про ухвалення додаткового рішення, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 68 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 9 000 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу у розмірі 1 500 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу у розмірі 1 500 грн..

11 лютого 2025 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Кухарчук Анни Юріївни надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотання про зменшення розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Так, у своїй заяві зазначила, що відповідач заперечує щодо задоволення вказаної заяви, вважає її необґрунтованою, а розмір витрат на правову допомогу значно завищеним та не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. У зв`язку із чим, просила суд відмовити у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, а у випадку якщо суд прийде до висновку про задоволення вказаної заяви зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до суми у розмірі не більше 5 000,00 грн., та інші витрати 1 500 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Головатенко Ольга Сергіївна подану заяву підтримала, вважала її обґрунтованою та підтвердженою належними доказами. У зв`язку із чим просила заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Кухарчук Анна Юріївна проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення заперечувала, вважала її необґрунтованою, а суму витрат на правову допомогу, заявлену до стягнення значно завищеною.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши позовну заяву, подані сторонами заяви та заперечення, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя суд ухвалив наступне:

«Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення № 104 за адресою: АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в майнових правах на квартиру АДРЕСА_3 , придбані за договором купівлі-продажу майнових прав від 11 жовтня 2018 року № С51-Б к2/215.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення № 104 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку в майнових правах на квартиру АДРЕСА_3 , придбані за договором купівлі-продажу майнових прав від 11 жовтня 2018 року № С51-Б к2/215.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6 202,50 грн..»

З метою отримання правової допомоги між позивачем ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «Джі енд Ді» укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 06 грудня 2021 року.

Додатковою угодою № 1 від 07 листопада 2024 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06 грудня 2021 року сторони за взаємною згодою вирішили викласти п. 5.3 Договору в наступній редакції: «Сума витрат на професійну правничу (правову) допомогу оплачується Замовником на рахунок виконавця протягом 5 (п`яти) місяців з дати підписання Сторонами Акту наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06 грудня 2021 року».

Згідно п.п. 2, 3 Акту наданих послуг від 07 листопада 2024 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06 грудня 2021 року, замовник підтверджує, що не має до Виконавця претензій щодо якості та повноти наданих послуг. Розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу складає 68 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Сторона відповідача у своїх запереченнях посилалася в тому числі і на неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи зважаючи на складність справи, виконання адвокатом наданих послуг та час, витрачений на їх виконання.

Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі №922/15944/17.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача, судом враховується заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, заперечення відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами позивача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді), критерію реальності таких витрат.

Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що були надані адвокатом позивачу у цій справі, враховуючи, те, що складність справи не визначається кількістю судових засідань або ж часом складання процесуальних документів, враховуючи сталу судову практику по таким категоріям справ, суд вважає, що заява позивача про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 68 000 грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 50 % суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 34 000,00 грн.

Водночас, з урахуванням клопотання представника відповідача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності та розумності таких витрат, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 14 000,00 грн.

Щодо витрат пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу та експертного дослідження, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 6 ст. 139 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, висновок експерта № 31-01/10 автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 31 жовтня 2021 року та висновок експерта № 31-02/10автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 31 жовтня 2021 року були виготовлені на замовлення ОСОБА_3 з метою подачі до суду, проте, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 року у задоволенні вимог позивача в цій частині було відмовлено, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні стягнення витрат пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу.

Висновок експерта № 1-11/2021 за результатами проведення оціночно-будівельного експертного дослідження складений 05 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_3 від 11 червня 2021 року.

Відповідно до п.1.2. Договору № 09-10/2021 про надання послуг з будівельно-технічного експертного дослідження від 22 жовтня 2021 року, розмір оплати становить 9 000,00 грн. з урахуванням всіх витрат та податків. З квитанції до прибуткового касового ордера № 09-10/2021 від 22 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатив 9 000,00 грн. за проведення експертного дослідження.

Так, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 50 % суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення витрат пов`язаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 4 500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши заяви та заперечення сторін, зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи те, що питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву представника позивача та ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 4 500,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 1-19, 133-135, 137, 141, 263-265, 268, 270, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 4 500,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 28 лютого 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА