Провадження № 22-ц/812/292/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 березня 2025 року м. Миколаїв

справа № 484/3198/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 , поданою її представником ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 26 листопада 2024 року під головуванням судді Панькова Д.А. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складено 05 грудня 2024 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В червні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника звернулась з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 05 червня 2022 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 , було укладено договір оренди житлового приміщення. Відповідно до умов зазначеного договору, ОСОБА_2 передала відповідачу у тимчасове користування квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів № 2201178 від 23 березня 2006 року, квартира належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Квартира надавалася з усіма невід`ємними технічними приладами та меблями. Договір найму житла було укладено до 05 вересня 2022 року, проте відповідач жив там до травня 2023 року, залишивши заборгованість по комунальних послугах та пошкодження газового лічильника.

Як виявилося згодом, заборгованість виникла через несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, пошкодження ЗВТ або комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі. Відповідно, було здійснено нарахування необлікованих об`ємів природного газу з 11 січня 2023 року по 01 травня 2023 року. Заборгованість складає 22 627,11 грн. Позивачка та її представник ОСОБА_1 неодноразово зверталися до відповідача із вимогою про оплату заборгованості, проте відповідач обіцяв сплатити заборгованість, але проігнорував ці вимоги. Тому, аби не лишитися газопостачання, позивачка була вимушена сплатити наявну заборгованість в розмірі 22 627,20 +1200 + 600 грн. = 24 427, 20 грн.

Крім того, відповідач залишив по собі заборгованість за житлово-комунальні послуги (вивіз сміття, утримання будинку).

Також, позивачка зазначає, що ситуація, що склалася між нею та відповідачем викликала в неї почуття стресу, тривоги та переживання, що негативно вплинуло на стан її здоров`я та самопочуття, у зв`язку з чим вона зверталася за медичною допомогою. Вона змушена була звертатися до комунальних організацій за вирішенням питання погашення заборгованостей та відновлення газопостачання, що зайняло багато часу та «нервів». Позивачка постійно перебувала в стресовому стані через неправомірну поведінку відповідача. А тому спричинену моральну шкоду оцінює в 50 000 грн.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 22627,20 грн, та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн та судовий збір.

Правом відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження того, що відповідач жив за вказаною адресою до травня 2023 року, залишивши заборгованість по комунальних послугах та пошкодження газового лічильника. Також, проведення нарахування необлікованих об`ємів природного газу було здійснено за період з 11 січня 2023 року по 01 травня 2023 року, тобто після закінчення терміну орендного користування житлом, встановленого договором оренди житлового приміщення від 05 червня 2022 року.

Будь які належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_3 продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_1 після закінчення терміну орендного користування житлом, визначеного договором оренди, позивачем та його представником надані не були та в матеріалах справи відсутні.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що саме дії відповідача призвели до порушення вимог Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, пошкодження ЗВТ або комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів того, що дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду, завдали неабиякий стрес, негативно вплинули на стан її здоров`я або спричинили моральні страждання у будь який інший спосіб ОСОБА_2 не надано та матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 , посилаючись на неповне дослідження всіх доказів по справі, незаконність, необґрунтованість вказаного судового рішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рішенні суд вказав, що згідно пункту 4 договору оренди житлового приміщення від 05 червня 2022 року в графі «в разі належним користування житлом договір продовжує свою дію» будь яка інформація відсутня. Проте така норма закріплена у статті 764 ЦК України, згідно якої відповідач мав право проживати в орендованому приміщенні.

Апелянт посилається на те, що відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідача до апеляційного суду не надходив.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 2201178 від 23 березня 2006 року (а.с.12).

05 червня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено договір оренди житлового приміщення, відповідно до умов якого, позивач передала відповідачу в орендне користування вказану квартиру. Термін орендного користування вказаний з 05 червня 2022 року по 05 вересня 2022 року (а.с.10).

Відповідно до листа АТ «Миколаївгаз» та Акту розрахунку необлікованих об`ємів природного газу та їх вартості, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено порушення, а саме: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, пошкодження ЗВТ або комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі про що було складено акт про порушення № 003932. Відповідно до рішення комісії було проведено нарахування необлікованих об`ємів природного газу за період з 11 січня 2023 року по 01 травня 2023 року, об`єм необлікованого природного газу становить 1746,02 м. куб., вартість якого складає 22627,11грн (а.с.15,16).

ОСОБА_2 21 вересня 2023 року сплатила вартість необлікованого об`єму природного газу в розмірі 22627,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки №63 від 21 вересня 2023 року.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Засадними принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті(частина 1 статті 1167 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пред`являючи вимоги про стягнення майнової шкоди у розмірі 22627,20 грн., позивачка посилалась на те, що під час проживання в її квартирі відповідач здійснив несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника, внаслідок чого було здійснено нарахування необлікованих об`ємів природного газу з 11 січня 2023 року по 01 травня 2023 року на загальну суму 22 627,11 грн.

Між тим, на обґрунтування таких вимог, позивачка надала лише договір оренди житлового приміщення від 5 червня 2022 року, в якому зазначено термін користування приміщенням з 5 червня по 5 вересня 2022 року, а також претензійні документи надавача послуг з газопостачання, які адресовані позивачці щодо відповідних нарахувань.

Водночас, жодних доказів на підтвердження того, що в період з 11 січня 2023 року по 01 травня 2023 року відповідач проживав в квартирі позивачки, остання не надала.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач жив в її квартирі до травня 2023 року, залишивши заборгованість по комунальних послугах та пошкодження газового лічильника, та своїми неправомірними діями заподіяв їй майнову шкоду у розмірі 22627,20 грн.

Тому місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди.

Враховуючи, що позивачка обґрунтовувала заподіяння їй моральної шкоди саме переживаннями, пов`язаними з пошкодженням відповідачем газового лічильника та несплатою комунальних послуг, які позивачкою не доведені, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди також є правильним.

Посилання представника позивачки в судовому засіданні апеляційного суду на те, що проживання відповідача в квартирі позивачки до травня 2023 року підтверджується відповідним актом, є необґрунтованими, оскільки вказаний доказ в матеріалах справи відсутній.

При цьому апеляційний суд враховує, що про наявність вказаного акту ні в позовній, ні в апеляційній скарзі представник позивачки, який складав ці процесуальні заяви, не зазначав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач продовжував користуватись квартирою позивачки після закінчення строку договору оренди, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою її представником Доровим Андрієм Олексійовичем залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді Т.Б. Кушнірова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складено 11 березня 2025 року.