Справа № 627/835/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої Вовк Л.В.

з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представник позивача , адвокат Чумаков О.А.,

відповідачка ОСОБА_2 ,

представник відповідачки , адвокат Шесточенко Т.І.,

представник третьої особи Божко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області,

у с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

Позов мотивовано тим, що 25 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 уклали шлюб, який рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, мати від участі у вихованні та утриманні дітей самоусунулась та допомоги не надає, позивач самостійно створив належні умови для проживання, виховання, гармонійного розвитку синів в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Батько належним чином піклується про синів , забезпечує їх матеріально та займається їх вихованням , тому на думку позивача , найкращим місцем проживання малолітніх дітей буде саме проживання з батьком . При цьому позивач та відповідачка не можуть дійти згоди щодо проживання їх спільних дітей.

В жовтні 2024 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, в якій просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю.

Зустрічний позов мотивовано тим, що в травні 2023 року родина виїхала до Німеччини, де і проживають на даний час. Саме після переїзду до Німеччини між сторонами стали виникати непорозуміння, почався розлад у відносинах, сварки, під час яких ОСОБА_4 ображав ОСОБА_2 , принижував гідність, а врешті став застосовувати фізичну силу. Все це відбувалось в присутності дітей. Після чергового конфлікту наприкінці грудня 2023 року ОСОБА_4 залишив спільне місце проживання, пішов від сім`ї . Діти залишилися проживати з позивачкою ОСОБА_2 . У лютому 2024 року ОСОБА_4 вчинив сварку з ОСОБА_2 за місцем проживання останньої та після цього до квітня 2024 року родину не навідував, дітьми не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Коли вона залишилася з дітьми сама , вони стали жити у ладі та спокої і у кращому матеріальному становищі.

Аргументи учасників справи.

23.09.2024 від представника відповідачки , адвоката Шесточенко Т.І., на первісний позов подано відзив, який мотивовано тим, що позов відповідачка не визнає, обставини, на які посилається у позові ОСОБА_1 , є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Просить в первісному позові ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей відмовити .

13.12.2024 представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , адвокат Чумаков О.А., подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, визначити місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки на час подання відзиву діти постійно проживали з батьком, який займається їх вихованням, влаштував їх на гуртки, та перебували на повному його утриманні. Мати матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Рух справи.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 30.07.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2024 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області .

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2024 продовжено строк підготовчого провадження по цивільній справі.

13.11.2024 Краснокутським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про витребування з органу опіки та піклування виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області висновку щодо місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 28.01.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

13.11.2024 представником позивача, адвокатом Чумаковим О.А., подано клопотання про долучення доказів у справі .

25.11.2024 представником позивача, адвокатом Чумаковим О.А., подано клопотання про долучення доказів у справі .

11.12.2024 представником позивача, адвокатом Чумаковим О.А , подані письмові пояснення позивача ОСОБА_1 з додатками .

28.01.2025 представником відповідачки ОСОБА_2 , адвокатом Шесточенко Т.І., подано клопотання про надання доказів .

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Чумаков О.А., до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримав, просить задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_2 просить залишити без задоволення .

Представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Шесточенко Т.І., до суду не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала, зустрічний позов ОСОБА_2 просить задовольнити.

Представник третьої особи, служби у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, Божко В.М., у відкрите судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом установлено, що 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 166,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , від 11 липня 2018 року. (т.1 , а.с. 9)

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 06 серпня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 16 вересня 2024 року. (т.1, а.с.73-74)

У шлюбі у сторін народилися діти, сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 25 жовтня 2019 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та серії НОМЕР_3 , видане 17 червня 2021 року Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), відповідно. (т.1, а.с. 7,8)

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.11.2022, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 25.11.2022 , у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_2 , синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пасинками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1, а.с. 77 )

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183808920 від 07.10.2019 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С ,серія та номер 3755 від 07.10.2019 , є ОСОБА_2 ( т.1, а.с. 78-79) .

Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради № 526/0/545-24 від 11.10.2024, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають під наглядом лікаря-педіатра, з яким укладена декларація про надання первинної медичної допомоги. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надавалась медична допомога фахівця закладу. Догляд за дітьми та виконання рекомендацій лікарів здійснює мати ОСОБА_2 . Мати належним чином дбає за станом здоров`я дітей. Розвиток та стан здоров`я хлопчиків відповідає їх віку. ( т.1, а.с. 115)

З довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 333 Харківської міської ради» від 14.10.2024 вбачається, що ОСОБА_3 був зарахований до закладу з 01.09.2021, а ОСОБА_4 - 01.09.2024. Зі слів вихователя групи № 3 ОСОБА_10 , за період з вересня 2021 року по лютий 2022 року, за дитиною здійснювався належний догляд. Мати дитини знаходилась у тісному взаємозв`язку з вихователем групи, за потреби зверталась за консультацією, цікавилась розвитком ОСОБА_3 . За вказаний період, з батьком ОСОБА_1 вихователь бачилася декілька разів, всі питання щодо розвитку дитини вирішувалися мамою. (т.1, а.с. 116)

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , остання 01.08.2014 була прийнята на посаду сестри медичної стаціонару (палата) відділення інтенсивної терапії, 01.04.2016 переведена на посаду сестри медичної стаціонару (палата) нейрохірургічного відділення №1 , а 27.05.2024 звільнена за власним бажанням . ( т.1 , а.с.118-121 )

Згідно відгуків вчителів про батьків учнів 2-А класу Комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів №11» Харківської обласної ради ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , щодо виконання ними батьківських обов`язків, вихованням синів займається мати ОСОБА_2 . Цікавиться їх шкільним життям, успіхами у навчанні, приділяє достатньо уваги розвитку їх здібностей. Хлопчики виховані ,чемні , охайні, мають все необхідне для навчання та дозвілля у навчальному закладі. Мати завжди відвідує батьківські збори, виконує рекомендації педагогів і лікарів. Стиль маминого виховання- демократичний. ( т.1 , а.с.125,126 )

Згідно офіційної довідки з місця проживання та реєстрації , ОСОБА_2 зареєстрована в м. Лерте , район Альтен , з 09.08.2024 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 ( т.1, а.с.81)

Повідомленням про зміни щодо тимчасових пільг для життєвих потреб, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дітям затверджена місячна допомога у розмірі 2 769,70 євро з квітня 2024 по січень 2025 року . ( т.1, а.с. 218 )

Згідно угоди сторін від 26.06.2024 , Управлінням у справах неповнолітніх міста Лерте встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , узгоджено модель почергової опіки батьками над дітьми . ( т.2 а.с. 13 )

Відповідно до висновку радника у провадженні Дільничого суду м. Лерте ( Німеччина ) від 19.09.2024 у справі про опіку над дитиною щодо батьківської опіки над ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , під час відвідування 16.09.2024 матір ОСОБА_2 і обох дітей , виявлено сприятливі умови проживання . Обидві дитини мали власну кімнату , яка була обставлена відповідно до дитячих потреб , було багато іграшок , які відповідали їхньому віку , а також книг і навчальних матеріалів. Обидві дитини тривалий час спокійно гралися у своїх кімнатах , поки відбувалася розмова з матір`ю. Діти заявили , що їм комфортно з матір`ю , але відхилили питання про їх перебування з батьком . На підставі викладеного , радник у провадженні ОСОБА_20 дійшов висновку , що звинувачення висунуті батьком проти матері не підтвердилися . Окрім того , зі слів служби у справах неповнолітніх в м.Лерте , раднику відомо , що , на їх думку , діти в « хороших руках » матері. З дитячого садка також повідомлено , що під час перебування дітей з матір`ю , обидві дитини були чисто одягнені і забезпечені нормальним харчуванням . На його думку , діти перебувають «у хороших руках » у домогосподарстві матері , вона належним чином підтримує обох дітей , тому він не бачить підстав для передачі одноосібної батьківської опіки . ( т.1 , а.с. 122-123 )

Згідно довідки спеціальної служби з питань дітей та підлітків Окружного суду м.Лерте , Сімейного суду від 01.10.2024 , у справі щодо опіки на дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , після ретельної перевірки обоє батьків однаково піклуються про своїх батьків і не має жодних доказів , того , що мати не в змозі піклуватися про своїх дітей та опіка повинна бути передана виключно батькові дітей , тому спеціальна служба з питань дітей та підлітків продовжує виступати за спільну опіку. Батьки дітей перебувають у суперечливій ситуації щодо батьківства та не можуть спілкуватися один з одним в інтересах спільних дітей ( т.1, а.с. 182 )

Згідно протоколу місцевого суду Лерте від 06.12.2024 , заява ОСОБА_1 про передачу опіки над дітьми відкликається , між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладена угода та затверджена судом у справах сім`ї про спілкування батька з дітьми . ( т.2 , а.с. 69-70)

Як зазначено в протоколі- нагадування про судове засідання від 06.12.2024 місцевого суду Лерте у справі про опіку над дітьми за заявою ОСОБА_1 , опікун -представник дітей у суді повідомив , що відвідав матір дітей , де помешкання було бездоганно прибране , дитячі кімнати гарно обставлені , діти добре зайняті та перебувають в надійних руках матері , у старшої дитини був музичний супровід , дитина малювала під нього .Зі слів дітей , вони хотіли б залишитися з матір`ю , щодо батька діти були більш стриманими , коли виникали питання про батька , діти більше не реагували і не давали ніяких відповідей , вони були менш емоційними до батька . За інформацією з дитячого садка , діти завжди приходили належно одягнені і забезпеченими їжею , не було встановлено , щоб мати давала дітям неякісну їжу . Опікун -представник дітей у суді та представник з Управління у справах молоді пані Рух не вбачають підстав для передачі одноосібної опіки батькові над дітьми ( т.2 , а.с. 68)

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ст. 150, 155 Сімейного кодексу України (далі - СК України), здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 160 СК України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків. Всі ці обставини оцінються з урахуванням того, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.

Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У протоколі- нагадування про судове засідання від 06.12.2024 місцевого суду Лерте у справі про опіку над дітьми за заявою ОСОБА_1 , опікун -представник у суді пан ОСОБА_20 заявив , що спілкувався з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які повідомили , що бажають залишитися проживати з мамою.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно відповіді служби у справах дітей вх. №925 від 25.02.2025 , орган опіки і піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області не має можливості надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей , оскільки сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на території В`язівського старостинського округу не проживають , умови проживання дітей не обстежені. (т.2, а.с.86-87)

В постанові від 11 грудня 2023 року у справі 523/19706/19 Об`єднаною Палатою Касаційного Верховного Суду зроблено висновок, що визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суди правильно розглянули справу за відсутності висновку органу опіки та піклування за місцем проживання батька, який мав бути складений задля забезпечення належного розгляду справи, оскільки передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами.

Доводи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про зловживання відповідачкою спиртними напоями , не піклування про спільних синів , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються вище зазначеними доказами по справі.

Таким чином судом встановлено , що малолітні діти проживають разом з матір`ю , їм створені всі належні умови для проживання , діти доглянуті , забезпечені їжею , враховуючи вік дітей , прихильність їх до матері та бажання проживати з нею, суд доходить висновку, що проживання дітей з мамою якнайкраще відповідає інтересам дітей та забезпечує їх розвиток і виховання в безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком , буде мати більш позитивний вплив на них.

При цьому , суд зазначає , що батько дітей ,який безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я синів, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть наразі проживати, який позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 зобов`язана забезпечити на основі рівних прав та обов`язків. Батько не позбавлений можливості приймати участь у вихованні дітей та спілкування зі своїми синами.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином суд дійшов висновку , що зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягає задоволенню , а в первісному позові ОСОБА_1 слід відмовити .

Щодо судового збору.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_1 у повному розмірі.

Керуючись ст.7, 8, 105, 112, 141, 161 СК України, ст. 7, 10, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,РНОКПП НОМЕР_6 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, місце знаходження юридичної особи: вул.Охтирська,буд.№1, с-ще Краснокутськ Богодухівського району Харківської області, 62002, .

Суддя Вовк Л. В.