Провадження № 2/357/1638/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання - Пугач В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

25.10.2024 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 05.11.2024, обґрунтовуючи тим, що 01.05.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №43, відповідно до якого товариство зобов`язувалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується у заяві-анкеті та складає 4900,00 грн, на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору. Граничний строк кредитування один рік. Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:1) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в).д) тип процентної ставки - фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4900,00 грн, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого 01.05.2021 здійснено один переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 4900 грн. 03.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір №-70650 в електронній формі, відповідно до якого кредитодавцем на рахунок позичальника було перераховано грошові кошти у розмірі 2500,00 грн, з терміном повернення 18 діб, а саме до 21.05.2021, зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 1,95% за кожен день користування, згідно графіку розрахунків, який є невід?ємною частиною договору. 07.09.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги №07-09/21, у відповідності до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором №-70650від 03.05.2021, що укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 . 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021, що укладений між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 35525,00 грн, яка складається із: 4900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30625,00 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками. 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до боржників за кредитним договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», на підставі Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, в тому числі за договором про споживчий кредит №43 від 01.05.2021, що укладений між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 та договором №-70650 від 03.05.2021, що укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №43від 01.05.2021 у розмірі 92275,33 грн, яка складається із: 4900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30625,00 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками станом на 30.11.2021 та 56750,33 грн сума заборгованості за нарахованими відсотками нараховані за період з 01.12.2021 по 30.04.2022. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача, але враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №43 від 01.05.2021 у розмірі 58826,46 грн, яка складається із: 4900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 53926,46 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками станом на дату відступлення права вимоги. Тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договорами № -70650 від 03.05.2021 та № 043 від 01.05.2021 у розмірі 75809,71 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

07.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

25.11.2024 представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.05.2021, між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № -70650. 01.05.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансових послуг №043. До матеріалів позовної заяви, позивачем долучено копію Інформаційної довідки № 833/10 від 15.10.2024 ТОВ «Платежі Онлайн», згідно якої, 03.05.2021 було здійснено грошовий переказ у розмірі 2500,00 грн на рахунок № НОМЕР_1 . Також, до матеріалів позовної заяви було долучено копію відповіді ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20.09.2024, згідно якої, 01.05.2021 було здійснено грошовий переказ у розмірі 4900,00 грн на рахунок № НОМЕР_2 . Але, з вказаної Інформаційної довідки та відповіді неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також, даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Водночас згідно змісту Кредитних договорів вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок. Проте, дані рахунку не було зазначено у Кредитному договорі. Вказані Інформаційна довідка та відповідь, не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі. У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не заявляв клопотання про витребування інформації про належність платіжної картки відповідачу та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 2500,00 грн та 4900,00 грн. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів щодо укладених Кредитних договорів. Матеріали справи не містять доказів від банківської установи про рух коштів (отримання коштів) по картках, які зазначені в платіжних документах. Отже, позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами. Крім цього, розрахунок заборгованості не містить даних про осіб, повноважних на його видання із зазначенням прізвища та посади, відповідальних за здійснення бухгалтерської операції і правильність її оформлення. Такий розрахунок заборгованості є текстовою роздруківкою даних у виді таблиці, повинен бути оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства. Також, позивач не надав суду докази про отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. Матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Щодо доказів переходу прав вимоги, то доказів того, що ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» повідомили відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та надали йому докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні в матеріалах справи відсутні, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачу відомо про наявність зобов`язання саме перед позивачем, як кредитором. Крім того, матеріали справи не містять доказів оплати за Договорами факторингу, укладеними на час або після його укладення, тобто докази, які б підтверджували належність виконання сторонами договору своїх зобов`язань, а тому відсутні підстави вважати, що позивач отримав право вимоги за Кредитним договором №-70650 від 03.05.2021 та за Кредитним договором № 043 від 01.05.2021. Також, зазначає, що проведений розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики. Так, 03.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № -70650 та згідно п. п, 2.3. Договору, дата видачі кредиту 03.05.2021, дата повернення кредиту 21.05.2021 (включно), термін користування кредитом 18 діб. Відповідно до п. п, 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п. п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №-70650 від 03.05.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16983,25 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 2500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14483,25 грн. 01.05.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 043, згідно якого надано кредит 4900 грн, строк повернення кредиту - 17 днів, проценти за кредитом розраховуються від суми кредиту у наступному розмірі: 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 %; починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою; тип процентної ставки - фіксована. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №043 від 01.05.2021, що підлягає стягненню станом на звернення з позовом до суду, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 92275,33 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4900,00 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 87375,33 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 58826,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4900,00 грн; заборгованість за відсотками - 53926,46 грн. Структура самого договору про надання фінансових послуг достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (пункт 1.3) і становить 14 днів, а подальші умови, що визначені у подальших розділах договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто пункту 1.3 договору, який і включає у себе строк кредитування. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, з врахуванням викладеного, за договором позики № -70650 від 03.05.2021, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 18 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки. Відповідно до умов Договору позики № -70650 від 03.05.2021 сума кредиту становила 2500,00 грн., зі строком на 18 днів, із процентною ставкою у грошовому значенні - 882,00 грн. Отже, загальний розмір заборгованості за кредитом повинен становити - 3382,00 грн, що складається з наступного: 2500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 882,00 грн. - заборгованість за відсотками. За договором про надання фінансових послуг №№043 від 01.05.2021, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 17 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 1457,75 грн (4900*1,75% * 17). Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Частина 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі- Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Так, нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. У позовній заяві, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надав суду наступні докази: Договір про надання правової допомоги, укладений між АО «Лігал ассістанс» та позивачем (клієнт) та витяг з Акту №1 про надання юридичної допомоги, заявку на надання юридичної допомоги та платіжну інструкцію. У витягу з Акту №1 про надання юридичної допомоги зазначено про такі надані послуги: 1) надання усної консультації; 2) складання позовної заяви для подачі до суду. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач особисто надіслала позов з додатками до суду. Позов підписано особисто директором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко Марія. З наведеного слідує, що позов підписано та подано особисто позивачем, а не АО, з яким укладено договір. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що платіжна інструкція від 12.09.2024 N сплачена на суму 128000,00 грн., що не відповідає вищевказаному Акту N 1, при чому у платіжній інструкції відсутнє призначення платежу за яким її можна ідентифікувати як сплата саме за правову допомогу що стосується цього позову, а сума, яка була перерахована значно перевищує заявлену до стягнення - 16000 грн. За наведених обставин, матеріалами справи не підтверджується факт надання Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачу правничої допомоги під час розгляду судом та відповідно не підтверджується факт понесення таких витрат заявником у сумі 16000 грн. Водночас, на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України повідомляє, що відповідач у зв`язку із розглядом справи поніс витрати на професійну правничу (правову) допомоги в розмірі 8 000,00 грн, на виконання умов п. 2 Додатку № 1 від 19.11.2024 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 від 19.11.2024 укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери». Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/24 від 19.11.2024 скріплений електронними підписами сторін. Звертаю увагу, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 01.09.2021 по справі № 178/1522/18). Тому, просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 8 000,00 грн.

27.11.2024 представник позивача, керівник ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко Марія Миколаївна, подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що 03.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір № -70650 та 01.05.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено Договір № 043. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази вбачається, що між первісними кредиторами та Відповідачем укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Кредитором та відповідачем не був би укладений. З кредитних договорів вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Щодо перерахування коштів, то на виконання умов укладеного договору №043 від 01.05.2021 ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4 900,00 грн, враховуючи, що товариство не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Вей Фор Пей» на підставі укладеного між сторонами договору. Зданого листа вбачається, що 01.05.2021 було перераховано грошові кошти в сумі 4 900,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_2 . Крім того, На виконання умов укладеного договору №-70650 від 03.05.2021 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2 500,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Платежі онлайн» на підставі укладеного між сторонами договору. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у Договорі. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що 03.05.2021 о 18:56:31 було перераховано грошові кошти у розмірі 2 500,00 грн на картку № НОМЕР_1 . Аналогічна інформація міститься в квитанції. Отже, твердження Відповідача не заслуговують на увагу. Твердження Відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Щодо відступлення прав вимоги та повідомлення про заміну кредитора.07.09.2021 було укладено договір №07-09/21 відповідно до якого ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №-70650 від 03.05.2021. Матеріали справи містять Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників. Звертаємо увагу, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не є стороною договору, а оплата за отримане фінансування не стосується підтвердження факту переходу права вимоги. 01.12.2021 було укладено договір №1-12 відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №043 від 01.05.2021. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та сам реєстр боржників. У свою чергу, 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №043 та договором №-70650. Відповідно до умов договору: - право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників (п. 5.2 Договору); - оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням - 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору (п. 7.2.); Перехід прав вимоги підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним між сторонами актом прийому-передачі Реєстру Боржників та самим реєстром боржників. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від первісних кредиторів до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та, в свою чергу, від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до позивача прав вимоги кредитними договорами, укладеними з відповідачем. Дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідача. Повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов укладених договорів відступлення прав вимоги. Крім того, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Щодо розрахунку заборгованості. Щодо договору -70650 від 03.05.2021, то відповідно до паспорту споживчого кредиту, строк кредитування - 24 місяці. Відповідно до п. 9.4 Договору позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702,00% річних. Відповідно до п. 9.7 Договору сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі передбаченому п.п. 9.4 цього договору. Щодо договору № 043 від 01.05.2021, то кредит надається на строк, зазначений у Заяві-Анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Пунктом 1.3. договору встановлено орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. Пунктом 1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Зазначене також відображено в Заяві-анкеті, відповідно до умов якої строк кредиту становить 365 днів, орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту. Відповідно до пп. 1.4.1., 1.4.2. договору та Заяви-Анкети нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно з п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі Процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в такому розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору. Пунктом 1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Враховуючи, що договір було укладено 01.05.2021, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 16.04.2022. Таким чином, період з 01.05.2021 по 01.05.2022 є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 01.05.2021 по 01.05.2022, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. На підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартості їх вартості, до позовної заяви було надано: копію Договору №02-09/2024-3 від 02.09.2024; прайс-лист; заявку на надання юридичної допомоги № 22; акт №1 про надання юридичної допомоги. Отже, позивач надав суду достатні, належні та достовірні докази для підтвердження витрат на правову допомогу. Також, наголошуємо, що платіжна інструкція № має на меті проведення авансового платежу, що є поширеною практикою у договірних відносинах, особливо коли йдеться про об`ємну юридичну підтримку, яка може охоплювати сотні заявок на надання правової допомоги. Відповідно, платіжна інструкція № від 10.10.2024 містить лише авансовані платежі по сотням заявок на надання юридичної допомоги в тому числі і згідно заявки №22, та аж ніяк не є остаточною оплатою за послуги, надані за Актом №1. Крім того, акцентуємо увагу, що договірні відносини між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом за Договором №02-09/2024-3 є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідача у справі. Щодо стягнення витрат на користь відповідача. Відповідач вказує, що ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн, дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача, що вбачається з відкритих джерел. Крім того, участь представника відповідача у судових засіданнях не передбачається. Матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правової допомоги, а також доказів оплати за надані послуги. У даному випадку, спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати як розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір, позовну заяву задовольнити в повному обсязі та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності.

09.12.2024 судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» інформацію, чи видавалась АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) платіжна картка № НОМЕР_1 , докази зарахування на картку № НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 4 900,00 грн., а саме витребувати виписки по рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за номером картки № НОМЕР_1 за період із 01.05.2021 по 01.06.2021, ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки та інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 за період із 01.05.2021 по 01.06.2021, інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_4 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

14.01.2025 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів від 09.12.2024.

06.02.2025 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача, за довіреністю у справі - адвоката Гнатенко Оксану Миколаївну.

Представник позивача, за довіреністю у справі - адвокат Гнатенко Оксана Миколаївна у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі сторони відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.05.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг №43 (а.с. 18-20), відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві, та складає 4900 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається на строк, зазначений у анкеті-заяві та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід?ємною його частиною.

Відповідно до п. 1.3 Договору орієнтовний строк повернення кредиту - 17 днів з моменту отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.4 Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:1) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6);г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п.п. 1.4.1., 1.4.2. Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 17-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 17 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно п. 4.14 Договору, додатками до договору є: заява-анкета, графік платежів, паспорт кредиту. Невід?ємними частинами договору є правила та повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені ЗУ «Про захист персональних даних» та яке міститься в матеріалах справи (а.с. 24).

Вищезазначена інформація міститься також і у підписаній ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ОСОБА_1 заяві-анкеті, графіку платежів та паспорті кредиту, що є додатком №1, 2, 3 до договору про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021 (а.с. 20 на звороті, 21, 22-23).

03.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики №-70650 (а.с. 26 на звороті -31), відповідно до якого товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний трок користування кредитом, у порядку встановленому цим договором.

Відповідно до п. 2.2 Договору кредит надається на загальному розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до п. 2.3 Договору строк користування кредитними коштами складає 18 діб та починається з 03.05.2021 та закінчується 21.05.2021.

Відповідно доп. 2.4 Договору цільове призначення кредиту - придбання позичальником будь-яких товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. п, 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору).

Відповідно до п. 2.6 Договору розмір фіксованої процентної ставки, встановлений договором, не може бути збільшений без письмової згоди позичальника та плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену в п. 2.3 Договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства і закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користуванням кредитом на рахунок товариства.

Відповідно до п. 3.2 Договору Кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений позичальником при подачі Заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 (Реквізити сторін) цього Договору.

Відповідно до п. 3.7 Договору повернення Кредиту та сплата процентів здійснюється Позичальником згідно з Графіком розрахунків, або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного повернення Кредиту, встановленого цим Договором.

Відповідно до п. 3.9 Договору Позичальник зобов`язується здійснити повернення Суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього Договору, проценти за користування Кредитом одноразовим платежем в розмірі 3382 гривень 21.05.2021, шляхом зарахування власних грошових коштів на Рахунок Товариства не пізніше 21.05.2021.

Вищезазначена інформація міститься також і у підписаному між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 графіку розрахунків, що є додатком №1 до договору позики№-70650 від 03.05.2021 (а.с. 31).

Також, 03.05.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 32-33).

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, заперечуючи проти позову, зазначає, що позивач не надав суду докази про отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення його входу на сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. Позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів, які свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21).

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредитором не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.

Згідно п.п. 1.5., 1.6. Договору про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021, у разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб?єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Відповідно до п. 4.3. Договору про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Згідно п. 4.4. Договору про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021, підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п. 4.3. цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст. 639 та ст. 1055 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 20 - на звороті) та встановлено судом, 01.05.2021 ОСОБА_1 на сайті smk.zp.ua створив та заповнив анкету-заяву на отримання кредиту, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, адресу реєстрації, місце роботи, номер карткового рахунку.

Слід зазначити, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору та збігаються з даними, які містяться у п. 5 Договору (прізвище, ім`я та по батькові позичальника - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реквізити паспорта НОМЕР_5 , номер телефону - НОМЕР_6 та електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та матеріалами справи (а.с. 20, 25).

Відповідач - ОСОБА_1 , через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» направило йому, за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону 380(67) 440-48-57 одноразовий ідентифікатор (V5), який відповідач використав для підтвердження підписання договору та шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту), проведено ідентифікацію та верифікацію за допомогою системи BankID НБУ та відповідач підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується інформацією про хронологію дій щодо укладення електронного договору (а.с. 25-26).

Також, відповідно до п. 9.2 Договору позики №-70650 від 03.05.2021, цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір , надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Відповідно до п. 9.3 Договору позики №-70650 від 03.05.2021 електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п. 9.2 Договору має юридичну силу власноручного підпису.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 26 на звороті - 34), ОСОБА_1 підписав договір позики №-70650 від 03.05.2021 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Е2Н6С9Z5), в якому зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , номер телефону - НОМЕР_6 , електронну пошту - ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер карткового рахунку - НОМЕР_7 та зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору.

Встановлено, що договір про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021 та договір позики №-70650 від 03.05.2021 підписаний відповідачем електронним підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора (V5 та Е2Н6С9Z5), а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Також, підписання договору про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021 та договору позики №-70650 від 03.05.2021(електронним підписом) свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Тому, аналізуючи у сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання договору про надання фінансових послуг договору про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021 та договору позики №-70650 від 03.05.2021 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин до суду подано не було.

Таким чином, договір про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021 та договір позики №-70650 від 03.05.2021, підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 01.05.2021 та 03.05.2021 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем коштів, а саме позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факту перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, адже відповідь ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та довідка ТОВ «Платежі Онлайн», не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного.

Так, перерахування на картковий рахунок відповідача - ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) грошових коштів за договором про надання фінансових послуг №43 від 01.05.2021 підтверджується листом ТОВ «Вей фор пей» (а.с. 34 на звороті), в якому вказано, що на підставі укладеного між ТОВ «Вей фор пей» та ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» договору про організацію переказу грошових коштів ТОВ «Вей фор пей» було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 4900,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_2 .

Також, перерахування на картковий рахунок відповідача - ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ), грошових коштів за договором позики №-70650 від 03.05.2021 підтверджується інформаційною довідкою № 833/10 від 15.10.2024 ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с. 35 та на звороті), у якій вказано, що 03.05.2021 було здійснено грошовий переказ у розмірі 2500,00 грн на рахунок № НОМЕР_1 .

Вказані обставини підтверджується також випискою по картковому рахунку за період з 01.05.2021 по 01.06.2021 та інформацією, яка надана АТ КБ «Приват банк» на виконання вимог ухвали про витребування доказів від 09.12.2024 (а.с. 192-193), та дані обставини не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, враховуючи, що він не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначає, що у матеріалах справи доказів того, що ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» повідомили відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та надали йому докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні в матеріалах справи відсутні. Крім того, матеріали справи не містять доказів оплати за Договорами факторингу, укладеними на час або після його укладення, тобто докази, які б підтверджували належність виконання сторонами договору своїх зобов`язань, а тому відсутні підстави вважати, що позивач отримав право вимоги за кредитним договором №-70650 від 03.05.2021 та за кредитним договором № 043 від 01.05.2021.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження виходячи з наступного.

01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №1-12 (а.с. 43-45), відповідно до якого первісний кредитор зобов?язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов?язується здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками. відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) належні первісному кредитору права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами вказаними у реєстрі, укладеними між кредитором та боржниками.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору за цим договором клієнт відступає, а фактор приймає право вимоги.

Відповідно до п. 6.1.2, 6.1.3 Договору, реєстр боржників у електронному вигляді передається фактору за актом приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта. Реєстр боржників передається фактору за Актом приймання-передавання реєстру боржників для підписання не пізніше наступного робочого дня після здійснення повного фінансування на користь клієнта відповідно до Розділу 7.

Згідно з п. 6.1.4 Договору, право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання Акту приймання-передавання Реєстру боржників, який є підтвердження передачі фактору права вимоги до боржників, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

03.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було підписано акт приймання - передачі реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 (а.с. 45 на звороті), згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 31632.

З копії платіжної інструкції №307600018 від 03.12.2021 (а.с. 45), вбачається, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ сплатило ціну згідно договору факторингу №1-12 від 01.12.2021.

З Реєстру боржників від 03.12.2021 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01.12.2021(а.с. 46-47, 52), вбачається, що до переліку входить кредитний договір № 043 від 01.05.2021, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

07.09.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги №07-09/21 (а.с. 48-49), відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Договору за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні попередньому кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Попередньому кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).

07.09.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07-09/21 від 07.09.2021 (а.с. 50), згідно якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників в кількості 315.

З реєстру боржників від 07.09.2021 та витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №07-09/21 від 07.09.2021 (а.с. 50 на звороті - 51, 53), вбачається, що до переліку входить кредитний договір №-70650 від 03.05.2021, позичальником за яким є ОСОБА_1 .

10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення права вимоги №10-01/2023 (а.с. 54-56), відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Договору за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні попередньому кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Попередньому кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).

10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 56 на звороті), згідно якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників в кількості 207307.

28.02.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підписано акт про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 57).

З реєстру боржників від 10.01.2023 та витягу з реєстру боржників до договору№10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (а.с. 58-63), вбачається, що до переліку входить кредитний договір № 043 від 01.05.2021 та кредитний договір №-70650 від 03.05.2021, позичальником за якими є ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, враховуючи підписання 20.09.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС», ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Актів прийому-передачі Реєстрів Боржників та сплату ціни продажу прав вимоги, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» стало новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №-70650 від 03.05.2021 та за кредитним договором № 043 від 01.05.2021.

Отже, враховуючи вищезазначене, відступлення права грошової вимоги до відповідача та набуття такого права ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов.

Ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц, в якій ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання за кредитним договором, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Таким чином, у разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «Коллект Центр» та зараховані для погашення кредитної заборгованості.

Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, заперечуючи проти позовних вимог також зазначає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору позики та договору про надання фінансових послуг.

Однак, суд критично оцінює зазначене твердження, виходячи з наступного.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц.

Так, на підставу вимог щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами з відповідача позивачем було надано розрахунки заборгованості, проведені первісними кредиторами за кредитним договором № 043 від 01.05.2021 та за кредитним договором №-70650 від 03.05.2021, розрахунки заборгованості станом на 10.01.2023, проведені ТОВ «Вердикт Капітал» та розрахунки заборгованості, проведені позивачем (а.с. 36-42).

Згідно даних розрахунків заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №043 від 01.05.2021 становить 92275,33 грн, яка складається із: 4900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30625,00 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками станом на 30.11.2021 та 56750,33 грн сума заборгованості за нарахованими відсотками нараховані за період з 01.12.2021 по 30.04.2022.

Але враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №43 від 01.05.2021 у розмірі 58826,46 грн, яка складається із: 4900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 53926,46 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками станом на дату відступлення права вимоги.

Згідно даних розрахунків заборгованість відповідача - ОСОБА_1 за кредитним договором №-70650 від 03.05.2021 становить 16983,25 грн, яка складається із: 2500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14483,25 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками станом на 07.09.2021 та станом на 10.01.2023.

Суд вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості є належними та допустимими доказами, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а відповідач заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості свого контррозрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу, до суду не надав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, позивачем доведено факт укладення кредитних договорів, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, а тому, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту згідно договору про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021 у розмірі 4900,00 грн та згідно договору позики №-70650 від 03.05.2021 у розмірі 2500,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за договором про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021 у розмірі 53926,46 грн та за договором позики №-70650 від 03.05.2021 у розмірі 14483,25 грн, слід зазначити наступне.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначає, що структура кредитного договору про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021 достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (пункт 1.3) і становить 17 днів, а подальші умови, що визначені у подальших розділах договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто пункту 1.3 договору, який і включає у себе строк кредитування. Також, структура договору позики № -70650 від 03.05.2021 достатньо свідчить, що строк кредитування становить 18 днів. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Враховуючи викладене, за договором позики № -70650 від 03.05.2021, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 18 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами. Отже, загальний розмір заборгованості за договором позики № -70650 від 03.05.2021 повинен становити - 3382,00 грн, що складається з наступного: 2500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 882,00 грн. - заборгованість за відсотками. За договором про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 17 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договорів щодо розміру денного відсотку за користування коштами складає 1457,75 грн (4900*1,75% * 17).

Суд враховує дані твердження представника відповідача, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 1-3 ст.1056-1 ЦК України, передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованої або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Тобто, твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contrapro ferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Отже, за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні процентної ставки.

Встановлено, що пунктом 1.3 Договору про надання фінансового кредиту №043 від 01.05.2021, який укладений з ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», визначено, що орієнтовний строк повернення кредиту становить 17 днів з моменту отримання кредиту.

Відповідно до п. 1.4 Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:1) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6);г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в).д) тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до п.п. 1.4.1., 1.4.2. Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 17-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором №043 від 01.05.2021, вбачається, що заборгованість відповідача станом на момент складання позовної заяви становить 92275,33 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4900,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 30.11.2021 - 30625,00 грн та заборгованість за процентами нарахована за період з 01.12.2021 по 30.04.2022 - 56750,33 грн, але враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №043 від 01.05.2021у розмірі 58826,46 грн, яка складається з: 4900,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 53926,46 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками станом на дату відступлення права вимоги (10.01.2023).

В ході розгляду справи, судом встановлено, що сума заборгованості за відсотками, за період з 01.05.2021 по 30.04.2022 поза межами строку кредиту.

При цьому, суд критично оцінює твердження представника позивача, що строк кредиту становить 1 рік та відсотки нараховані в період з 01.05.2021 по 30.04.2022, нараховані саме в межах строку кредитування, оскільки відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається на строк, зазначений у анкеті-заяві та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід?ємною його частиною.

Так, згідно додатку №2 до Договору кредиту, а саме Графіку платежів за договором про надання фінансових послуг№043 від 01.05.2021, загальна вартість кредиту складає 6566,00 гривень, з яких: 4900,00 грн - сума кредиту, 1666,00 грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 01.05.2021 по 17.05.2021, кількість днів у розрахунковому періоді - 17 днів.

Вищезазначена інформація міститься також у підписаному паспорті споживчого кредиту, а саме додатку №3 до договору про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021.

Також, в додатку № 1 до договору про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021, а саме в анкеті-заяві для отримання кредиту, зазначено, що позичальник ознайомившись з Правилами надання грошових коштів у позику просив надати йому кредит у розмірі 4900,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту 17 днів, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту та зобов`язався повернути кредит у розмірі 4900,00 грн та сплатити проценти у розмірі 1666,00 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками згідно договору про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021, нараховану в межах строку кредитування з 01.05.2021 по 17.05.2021, а саме у розмірі 1666,00 грн.

Також, встановлено, що пунктом 2.3 Договору позики №-70650 від 03.05.2021, який укладений з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС», визначено, що строк користування кредитними коштами складає 18 діб та починається з 03.05.2021 та закінчується 21.05.2021.

Відповідно до п. п, 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1 до цього Договору).

З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором №-70650 від 03.05.2021, вбачається, що заборгованість відповідача станом на момент складання позовної заяви становить 16983,25грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2500,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками станом на дату відступлення права вимоги - 14483,25 грн.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що сума заборгованості за відсотками нарахована за період з 03.05.2021 по 23.02.2022 поза межами строку кредиту.

Так, згідно додатку №1 до Договору, а саме Графіку розрахунків за договором позики №-70650 від 03.05.2021, загальна вартість кредиту складає 3382,00 грн, з яких: 2500,00 грн - сума кредиту, 882,00 грн - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 03.05.2021 по 21.05.2021, кількість днів у розрахунковому періоді - 18 днів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками згідно договору позики№-70650 від 03.05.2021, нараховану в межах строку кредитування з 03.05.2021 по 21.05.2021, а саме у розмірі 882,00 грн.

Також, представник відповідача, заперечуючи проти позову зазначає, що розмір суми нарахованих відсотків не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Так, нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.

Однак, вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання позичальником умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом та самі відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено.

Також, при розгляді справи відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсними пунктів кредитних договорів щодо визначення розміру відсоткової ставки, у зв`язку з їх невідповідністю ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вирішення цього питання в рамках цієї справи є неможливим, оскільки виходить за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до положень п.п. 2.2.1.4 договору про надання фінансових послуг №043 від 01.05.2021 відповідач мав право протягом 14 днів з дня укладення договору відмовитись від договору без пояснення причин, в тому числі у разі отримання нею грошових коштів. Про намір відмовитись від договору позичальник повідомляє товариство у письмовій формі до закінчення строку у 14 календарних днів з дня укладення договору.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору №02-09/2024-3 про надання правової допомоги від 02.09.2024, копію тарифів на послуги, заявку на надання юридичної допомоги №22 від 03.09.2024, витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 та платіжну інструкцію № від 10.10.2024, відповідно до яких визначено розмір витрат на правничу допомогу, який складає 16000,00 грн (а.с. 68-74).

Згідно п. 4.1 Договору, вартість послуг виконавця визначається на підставі тарифів виконавця зазначається сторонами в акті про надання юридичної допомоги.

Згідно заявки на надання юридичної допомоги №22 від 03.09.2024 згідно договору №02-09/2024-3 про надання правової допомоги від 02.09.2024, сторони погодили надання наступних юридичних послуг виконавцем товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : надання усної консультації - 4000,00 грн (2 год по 2000,00 грн), складання позовної заяви - 12000,00 грн (4 год. по 3000,00 грн).

Згідно витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 сторони погодили надання правових послуг виконавцем товариству у відповідності до заявки: надання усної консультації - 4000,00 грн (2 год по 2000,00 грн), складання позовної заяви - 12000,00 грн (4 год. по 3000,00 грн).

Отже, позивач ТОВ «Коллект Центр», в зв`язку з розглядом даної справи поніс судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 16000,00 грн.

Представник відповідача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору №б/н/24 про надання професійної правничої допомоги від 19.11.2024, копію додатку №1 до договору №б/н/24 про надання професійної правничої допомоги від 19.11.2024. копію рекомендованих ставок адвокатського гонорару, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 22.11..2024 та платіжну інструкцію №@2PL385120 від 19.11.2024, відповідно до яких визначено розмір витрат на правничу допомогу відповідача - 8000,00 грн (а.с. 115-124).

Згідно п. 3.2 Договору №б/н/23 про надання професійної правничої допомоги від 10.09.2024, за правничу допомогу клієнт сплачує бюро гонорар, розмір якого визначається сторонами у додатках до цього договору.

Згідно додатку №1 до Договору №б/н/24 про надання професійної правничої допомоги від 19.11.2024. за надання правничої допомоги клієнт сплачує бюро гонорар у розмірі 8000,00 грн.

Отже, відповідач ОСОБА_1 , в зв`язку з розглядом даної справи поніс судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 8000,00 грн.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Так, від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України надійшла заява про необґрунтованість витрат позивача на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, від позивача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України надійшла заява про необґрунтованість витрат відповідача на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, однак, жодних доказів на підтвердження неспівмірності вказаних витрат на професійну правничу допомогу до суду не надано, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідач зазначає, що матеріалами справи не підтверджується факт надання позивачу правничої допомоги під час розгляду судом та відповідно не підтверджується факт понесення таких витрат у сумі 16000 грн.

Також, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» зазначає, що дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача, що вбачається з відкритих джерел. Крім того, участь представника відповідача у судових засіданнях не передбачається. Матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правової допомоги, а також доказів оплати за надані послуги. Спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тому, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, враховуючи вищевикладене та обставини даної справи, співмірність заявлених витрат зі складністю справи та розумності їх розміру, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про зменшення заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн та зменшення заявлених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому, враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат на правничу допомогу кожної із сторін, суд дійшов висновку про звільнення сторін від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати на професійну правничу допомогу.

Також, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 1).

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 397,34 грн.

Керуючись ст. 11, 207, 526, 610, 611, 612, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 4, 12, 76 - 81, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (, місцезнаходження: вулиця Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) до ОСОБА_1 (ДАТА НАРОДЖЕННЯ: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № -70650 від 03.05.2021 у розмірі 3382,00 грн та за договором № 043 від 01.05.2021 у розмірі 6566,00 грн, всього 9948,00 грн (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 397,34 грн.

Звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.03.2025.

Суддя О. В. Бондаренко