Постанова

Іменем України

05 березня 2025 року

м. Київ

справа № 369/7499/20

провадження № 61-13199св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі (відповідачі за зустрічним позовом):ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4 ,

відповідачі за первісним і зустрічним позовами:ОСОБА_5 , Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,

треті особи: орган опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про визнання права власності на частину нерухомого майна по праву спадкування

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області, про визнання права спільної сумісної власності та скасування державної реєстрації

за касаційною скаргою адвоката Мєстєчкіної Ольги Іванівни як представника ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року у складі судді Дубас Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Нежури В. А., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом, у якому просили:

- визнати, що нерухоме майно, а саме: житловий будинок і господарчі споруди, що складаються з: «А» житловий будинок, прибудова «а1», погріб «а2», прибудова «а3», тамбур «4», ганок «а5», житлова прибудова «А6», прибудова «а7», прибудова «а8», загальною площею 112,7 кв. м, в тому числі житловою площею 67,7 кв. м, та господарчі споруди: «Б» кухня, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» сарай, «Ж» погріб шийкою, «И» вбиральня, «К» сарай, «Л» навіс, «№ 1» колодязь, 1/2 «№ 2» огорожа, «№ 3» огорожа, «№ 4» огорожа, «№ 5» огорожа, «№ 6» хвіртка, «№ 7» хвіртка, «№ 8» ворота з хвірткою, що розташовані на АДРЕСА_1 , і земельна ділянка площею 0, 2195 га, розташована за цією ж адресою, кадастровий номер :01:070:0003, належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їх частки становлять по 1/2;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на:

1/8 частки спірного житлового будинку загальною площею 112,7 кв. м;

1/8 частки земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003;

1/4 частки земельної ділянки площею 0,2347, що розташована на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012;

1/4 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159;

1/4 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046;

- визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на:

3/4 частки спірного житловому будинку;

3/4 частки земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003;

1/2 частки земельної ділянки площею 0,2347 га, на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012,;

1/2 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159;

1/2 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046;

- витребувати у державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 129/2018, заведеної після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та копію спадкової справи № 232/2020, заведеної після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок і господарчі споруди, що на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003; земельну ділянку на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012; дві земельні ділянки, розташовані на території Білогородської сільської ради, кадастрові номери :04:002:0159, :06:011:0046.

ОСОБА_7 за життя заповіту не склав, на час смерті був зареєстрований і проживав на АДРЕСА_1 . Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом була дружина - ОСОБА_8 та сини - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , які проживали разом із ним і були зареєстровані за тією ж адресою.

23 березня 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_8 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких заведено спадкову справу № 129/2018.

ОСОБА_5 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь малолітньої правнучки померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дружина спадкодавця подала нотаріусу заяву, в якій просила видати їй свідоцтво на 1/2 частку майна, набутого за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю.

01 червня 2019 року державний нотаріус виніс постанову № 195/02-31 про відмову у видачі правовстановлювальних документів на спадкове майно у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлювальних документів на предмет спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частки спірного будинку; 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:070:0003, та на майно, яке ОСОБА_8 прийняла у спадщину після смерті чоловіка, однак за життя не оформила спадкових прав на нього.

ОСОБА_8 за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3 .

Спадкоємців, які мали б право на обов`язкову частку в спадщині не було. ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітнього спадкоємця ОСОБА_3 , звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої заведено спадкову справу № 232/2020.

02 червня 2020 року нотаріус виніс постанову про відмову у видачі правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки спадкоємець не надала оригіналів правовстановлюючих документів на предмет спадщини. Однак надати документи нотаріусу немає можливості у зв`язку із їх зникненням та невідомим їх місцезнаходженням.

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив:

- припинити речове право за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на самочинно збудовані приміщення (прибудови) житлового будинку на АДРЕСА_1 , що складають загальну площу 49,2 кв. м, житлову площу 27,8 кв.м, а саме на: житлову прибудови «А6», прибудови «а7», «а8» та огорожі «№ 3», «№ 4», «№ 5», хвіртки «№ 6», «№ 7», ворота з хвірткою «№ 8» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 355/08709, та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на самочинно збудовані приміщення (прибудови) житлового будинку на АДРЕСА_1 , в розділі «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» в описі об`єкта загальну площу (кв. м): 112,7 змінити на 63,5 кв. м, житлову площу (кв. м) 67,7 змінити на 39,9. Виключити запис про самочинно збудовані: житлову прибудову «А6», прибудову «а7», прибудову «а8», огорожу «№ 3», огорожу «№ 4», огорожу «№ 5», хвіртку «№ 6», хвіртку «№ 7», ворота з хвірткою «№ 8»;

- визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на: 1/8 частки спірного житлового будинку; на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003; 1/4 частки земельної ділянки площею 0,2347 га, на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012; на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, розташованої на території Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159; 1/4 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046;

- визнати недійсним заповіт від 25 вересня 2018 року, складений від імені ОСОБА_8 на користь малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на: 5/8 часток спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 63,5 кв. м, житловою площею 39,9 кв. м; 1/4 частки земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 480401:01:070:0003; 1/4 частки земельної ділянки площею 0,2347 га, на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012; 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, розташованої на території Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159; 1/4 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046;

Як на обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він зареєстрований та постійно проживає у спірному будинку, відповідачі у справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , хоч і зареєстровані у ньому, але фактично проживають за іншими адресами. Основна частина спірного житлового будинку побудована його батьками у 1965 році. У 1992 році за усною угодою з батьками ОСОБА_4 почав самостійно споруджувати прибудову до житлового будинку, в якій після закінчення будівництва почав проживати. Згідно з технічними паспортами станом на 17 грудня 2018 року та 10 січня 2020 року загальна площа здійсненої самочинної прибудови становить 49,2 кв. м, а житлова - 27,8 кв. м. Право власності в порядку спадкування на спадкове майно виникло тільки на ту частину будинку, яка була збудована до 1992 року. Державний реєстратор без законних на те підстав провів державну реєстрацію права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за померлим ОСОБА_7 . Батьки за життя право власності на спірне домоволодіння не оформили, правовстановлювального документа не отримували.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його дружина ОСОБА_8 і сини спадкодавця. ОСОБА_8 за життя спадкові права не оформила.

Заповіт, складений ОСОБА_8 25 вересня 2018 року, вчинено всупереч волі заповідача, внаслідок психологічного тиску її синів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а також онуки ОСОБА_11 , тому він має бути визнаний недійсним. Крім того, ОСОБА_8 на час складання заповіту була хворою, перенесла декілька інсультів.

Спадщину після смерті матері прийняв лише він, оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_4 звернувся до державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_7 і матері ОСОБА_8 , однак свідоцтва йому не видано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 30 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , задовольнив частково.

Визнав за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

1/8 частки житлового будинку та господарчих споруд, що складаються із: «А» житловий будинок, прибудови «а1», погріб «а2», прибудови «а3», тамбуру «4», ганок «а5», житлова прибудова «А6», прибудова «а7», прибудова «а8» загальною площею 112,7 кв. м, в тому числі житловою площею 67,7 кв. м., та господарчих споруд: «Б» кухня, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» сарай, «Ж» погріб шийкою, «И» вбиральня, «К» сарай, «Л» навіс, «№ 1» колодязь, 1/2 «№ 2» огорожа, «№ 3» огорожа, «№ 4» огорожа, «№ 5» огорожа, «№ 6» хвіртка, «№ 7» хвіртка, «№ 8» ворота з хвірткою, що розташовані на АДРЕСА_1 ;

1/8 частки земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003; 1/4 частку земельної ділянки площею 0,2347 на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012; 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159; 1/4 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046.

Визнав за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом та заповітом право власності на:

3/4 часток у житловому будинку та господарчих споруд, що складаються з: «А» житловий будинок, прибудови «а1», погріб «а2», прибудови «а3», тамбуру «4», ганок «а5», житлова прибудова «А6», прибудова «а7», прибудова «а8» загальною площею 112,7 кв. м, в тому числі житловою площею 67,7 кв. м., та господарчих споруд: «Б» кухня, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» сарай, «Ж» погріб шийкою, «И» вбиральня, «К» сарай, «Л» навіс, «№ 1» колодязь, 1/2 «№ 2» огорожа, «№ 3» огорожа, «№ 4» огорожа, «№ 5» огорожа, «№ 6» хвіртка, «№ 7» хвіртка, «№ 8» ворота з хвірткою, що розташовані на АДРЕСА_1 , з яких: 1/8 частки належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 5/8 частки - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3/4 часток земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003, з яких: 1/8 частки належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 5/8 частки - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

1/2 частки земельної ділянки площею 0,2347 га на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012, з яких: 1/4 частки належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 1/4 частки - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку вона прийняла у вигляді спадщини після смерті ОСОБА_7 , однак за життя не оформила спадкових прав;

1/2 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159, з яких: 1/4 частки належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 1/4 частки - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яку вона прийняла у вигляді спадщини після смерті ОСОБА_7 , однак за життя не оформила спадкових прав;

1/2 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046, з яких: 1/4 частки належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 1/4 частки - ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яку вона прийняла у вигляді спадщини після смерті ОСОБА_7 , однак за життя не оформила спадкових прав.

В задоволенні інших первісних позовних вимог відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнив частково. Визнав за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

1/8 частки житлового будинку та господарчих споруд, що складаються із: «А» житловий будинок, прибудови «а1», погріб «а2», прибудови «а3», тамбуру «4», ганок «а5», житлова прибудова «А6», прибудова «а7», прибудова «а8» загальною площею 112,7 кв. м, в тому числі житловою площею 67,7 кв. м, та господарчих споруд: «Б» кухня, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» сарай, «Ж» погріб шийкою, «И» вбиральня, «К» сарай, «Л» навіс, «№ 1» колодязь, 1/2 «№ 2» огорожа, «№ 3» огорожа, «№ 4» огорожа, «№ 5» огорожа, «№ 6» хвіртка, «№ 7» хвіртка, «№ 8» ворота з хвірткою, що розташовані на АДРЕСА_1 ;

1/8 частки земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва, кадастровий номер :01:070:0003; 1/4 частки земельної ділянки площею 0,2347 га на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:042:0012;

1/4 частки земельної ділянки площею 0,1474 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :04:002:0159;

1/4 частки земельної ділянки площею 1,0250 га, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер :06:011:0046.

В задоволенні інших зустрічних позовних вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю первісних позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка є представником малолітньої ОСОБА_3 , в порядку спадкування права власності на спірне нерухоме майно після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у визначених ними частках та наявністю правових підстав для часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним в порядку спадкування нерухомого майна у розмірі, встановленому судом.

Визнання судом спірного нерухомого майна таким, що належало на праві спільної сумісної власності за померлими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , і визначення за ними часток у праві спільної власності не узгоджується з вимогами чинного законодавства, є неефективним способом захисту права особи відповідно до статті 16 ЦК України, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про припинення речового права за померлим ОСОБА_7 на самочинно збудовані приміщення (прибудови) спірного житлового будинку позивач за зустрічним позовом не довів належними і допустимими доказами.

Вимоги ОСОБА_4 щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_8 від 25 вересня 2018 року є недоведеними, обставин, які вплинули на волевиявлення заповідача, суд не встановив, посвідчення заповіту вчинено з додержанням вимог законодавства.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Мєстєчкіна О. І. як представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/121/17, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 686/17779/16 та постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 520/8590/15, від 02 грудня 2020 року у справі № 288/1718/19, від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 235/1040/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/7945/18, від 09 липня 2019 року у справі № 916/804/18, від 19 червня 2019 року у справі № 914/429/18, від 05 грудня 2018 року у справі № 757/1660/17, від 14 січня 2020 року у справах № 922/808/19 та № 922/1002/19, від 21 січня 2020 року у справі № 922/807/19, від 22 січня 2020 року у справі № 922/814/19, від 23 січня 2020 року у справі № 922/811/19, від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16, від 21 березня 2019 року у справі № 807/1689/14; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтування вимог касаційної скарги адвокат Мєстєчкіна О. І. як представник ОСОБА_4 зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, визнаючи право власності на спадкове майно, яке містить самовільне будівництво, не дослідив документів, на підставі яких була здійснена державна реєстрація права власності на житловий будинок.

Право власності у порядку спадкування виникло лише на ту частину будинку, яка збудована до 1992 року, суди помилково визнали право власності за спадкоємцями на самовільну прибудову.

Суди не встановили правильний предмет зустрічного позову та його підстави, який позивач за зустрічним позовом змінив відповідно до заяви про доповнення позовних вимог.

Предметом зустрічного позову не є визнання за ОСОБА_4 права власності на самочинну прибудову, позивач за зустрічним позовом просив визнати за ним право власності на частку спірного будинку без урахування самовільного будівництва.

Апеляційний суд неправильно встановив підстави визнання заповіту недійсним. Суд не надав оцінки показам свідків, які свідчили про психологічний тиск на ОСОБА_8 з боку її синів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 щодо написання заповіту.

У березні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_12 як законного представника ОСОБА_2 ,мотивований законністю й обґрунтованістю судових рішень.

Скаржник не довів, що на момент будівництва його права порушені чи були порушені при реєстрації правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Реєстрацію права власності на житловий будинок здійснено на підставі даних погосподарської книги за 2011 - 2015 роки, технічного паспорта на будинок, свідоцтва про смерть, довідки нотаріуса про коло спадкоємців, і підстав для скасування рішення державного реєстратора немає.

Права ОСОБА_4 при проведенні державної реєстрації не порушені, а тому він не може бути суб`єктом оскарження рішення державного реєстратора.

ОСОБА_4 було відомо, що спірний будинок йому не належить, проте він здійснював будівництво на земельній ділянці, яка йому не належить, і не звертався до територіального органу самоврядування щодо виділення йому земельної ділянки під будівництво. Вважає, що позивач за зустрічним позовом пропустив позовну давність.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

06 червня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були подружжям.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є синами ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 лютого 2020 року за ОСОБА_7 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 лютого 2020 року зареєстровано житловий будинок на АДРЕСА_1 , загальною площею 112,7 кв.м, в тому числі житловою площею 67,7 кв. м, що складається з: житловий будинок «А», прибудови «а1», погріб «а2», прибудови «а3», тамбуру «4», ганок «а5», житлова прибудова «А6», прибудова «а7», прибудова «а8» загальною площею 112,7 кв. м, в тому числі житловою площею 67,7 кв. м, та господарчі споруди: «Б» кухня, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» сарай, «Ж» погріб шийкою, «И» вбиральня, «К» сарай, «Л» навіс, «№ 1» колодязь, 1/2 «№ 2» огорожа, «№ 3» огорожа, «№ 4» огорожа, «№ 5» огорожа, «№ 6» хвіртка, «№ 7» хвіртка, «№ 8» ворота з хвірткою .

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 103885, виданим 20 листопада 2007 року Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,2195 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:070:0003.

Також ОСОБА_7 в порядку приватизації набув у власність:

- земельну ділянку на АДРЕСА_2 , площею 0,2347 га, кадастровий номер :01:070:0003

- земельну ділянку, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, площею 0,1474 га, кадастровий номер :04:002:0159;

- земельну ділянку, що розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, площею 1,0250 га, кадастровий номер :06:011:0046.

(державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 103886, серії ЯГ № 164578, серії ЯГ № 164612).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Спадкоємцями ОСОБА_7 першої черги за законом є: дружина - ОСОБА_8 , сини ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

ОСОБА_7 з 02 серпня 1972 року до дня смерті проживав і був зареєстрований на АДРЕСА_1 , разом з ним проживали і були зареєстровані його дружина ОСОБА_8 , сини ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_13 , онука - ОСОБА_2 (довідка Білогородського сільського голови Зуєва М. А. від 19 серпня 2018 року № 944/02-26).

14 березня 2018 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про прийняття спадщини.

07 квітня 2018 року до нотаріальної контори надійшли заяви ОСОБА_8 , ОСОБА_1 про прийняття спадщини, а також заява ОСОБА_5 про відмову у прийнятті спадщини на користь правнуки його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (спадкова справа № 129/2018).

ОСОБА_14 є матір`ю ОСОБА_3 . Батьками ОСОБА_14 є ОСОБА_1 та ОСОБА_13 .

Державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області (далі - державний нотаріус) постановою від 01 червня 2019 року № 1495/02-31 відмовив ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно.

21 вересня 2019 року до нотаріуса надійшла заява № 1191 від ОСОБА_5 , згідно з якою він, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею від прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька, відмовляється на користь його малолітньої правнуки батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Державний нотаріус Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області постановою від 09 жовтня 2020 року № 2522/02-31 відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало ОСОБА_7 , у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно.

З виписки погосподарської книги за 2011-2015 роки № 19 відомо рік побудови будинку - 1963 рік, загальна площа 88,1 кв. м, житлова площа 81,3 кв. м. В обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки зазначено відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території сільради: ОСОБА_7 - голова домогосподарства; ОСОБА_8 - дружина; ОСОБА_5 - син; ОСОБА_4 - син; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_13 - невістка; ОСОБА_15 - онука.

Згідно з інвентаризаційною справою на об`єкт нерухомого майна, що за адресою: АДРЕСА_1 , інформація про який внесена до електронної бази даних 17 грудня 2018 року, житловий будинок літ. «А», загальна площа земельної ділянки 2 195, під будинком, господарськими будівлями усього 245, під будинком 139, під господарськими будівлями 106, літ. «Б» літня кухня, літ. «В» сарай, літ. «Г» сарай, літ. «Д» сарай, літ. «Ж» погріб, літ. «И» вбиральня, літ. «К» сарай, літ. «Л» навіс, № 6-12 огорожа, літ. «І» колодязь. Збудовано самочинно літ. «А1» приміщення 2-5 площею 27,8 кв. м, літ. «а3» приміщення 2-3 площею 4,5 кв. м, літ. «а3» приміщення 2-4 площею 5,7 кв. м, літ. «а4» приміщення 2-1 площею 7,9 кв.м, літ. «а4» приміщення 2-2 площею 3,3 кв. м. Загальна площа будинку 112,7 кв. м, житлова площа 67,7 кв. м.

Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 28 грудня 2018 року № 2290, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано. За результатами технічної інвентаризації станом на 17 грудня 2018 року встановлено, що загальна площа будинку становить 112,7 кв. м (в тому числі самочинно збудовано 49,2 кв. м). Житлова площа - 67,7 кв. м (в тому числі самочинно збудовано 27,8 кв. м). У цілому домоволодіння складається з таких будівель і споруд: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», «Г», «Д», «К», погреба літ. «Ж», вбиральні літ. «И», навісу літ. «Л», огорожі № 6-12, колодязя «І».

Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , виготовленим КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», станом на 10 січня 2020 року житловий будинок та господарчі споруди складаються з: «А» житловий будинок, прибудови «а1», погріб «а2», прибудови «а3», тамбуру «а4», ганок «а5», житлова прибудова «А6», прибудова «а7», прибудова «а8», «Б» літня кухня, «В» сарай, «Г» сарай, «Д» сарай, «Ж» погріб шийкою, «И» вбиральня, «К» сарай, «Л» навіс, «№ 1» колодязь, 1/2 «№ 2» огорожа, «№ 3» огорожа, «№ 4» огорожа, «№ 5» огорожа, «№ 6» хвіртка, «№ 7» хвіртка, «№ 8» ворота з хвірткою.

На цей житловий будинок зареєстровано два особові рахунки, а саме рахунок № НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_7 , і рахунок № НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_4 .

Відповідно до акта обстеження умов проживання, складеного 03 травня 2018 року депутатом Білогородської сільської ради, у спірному будинку постійно проживають та зареєстровані ОСОБА_4 і ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

ОСОБА_8 постійно проживала на АДРЕСА_1 з 1968 року до дня смерті (довідка виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06 травня 2020 року № 201).

За життя ОСОБА_8 25 вересня 2018 року склала заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилося, з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

02 червня 2020 року ОСОБА_2 , як представник малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій просила видати на ім`я малолітньої дочки ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майном (спадкова справа № 232/2020).

Державний нотаріус постановою від 02 червня 2020 року № 1257/02-31 відмовив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 за життя не виділила право власності на частку у спільно нажитому майні подружжя на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, та спірні земельні ділянки, а також у зв`язку з тим, що не надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ОСОБА_7 на нерухоме майно.

09 жовтня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме спадкове майно без урахування інтересів спадкоємиці за заповітом малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і спадкоємця за законом ОСОБА_1 .

Державний нотаріус постановою від 09 жовтня 2020 року № 2523/02-31 відмовив ОСОБА_4 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 за життя не виділила право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя на житловий будинок та земельні ділянки, а також враховуючи те, що ОСОБА_8 на випадок своєї смерті залишила заповіт на ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 виповнилося повних 54 роки, тобто пенсійного віку він не досяг та інвалідом не був, і документів, які підтверджують право власності ОСОБА_7 на вказане вище спадкове нерухоме майно, не надав.

Згідно з актами обстеження умов проживання, складеними депутатом Білогородської сільської ради, від 11 грудня 2019 року, від 13 лютого 2020 року у житловому будинку на АДРЕСА_1 постійно проживає та зареєстрований ОСОБА_4 , який також веде домогосподарство. Факт проживання підтверджено свідками. Частина будинку прибудована ОСОБА_4 , що підтверджено сусідами.

Відповідно до листа Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 26 серпня 2021 року № 1427/02-26, у погосподарській книзі № 19 за 2011- 2015 роки наявний запис про реєстрацію ОСОБА_5 і ОСОБА_1 в домоволодінні на АДРЕСА_1 . Окрім цього, у погосподарській книзі № 30 за 2011-2015 роки Виконавчого комітету Білогородської сільської ради наявний запис про реєстрацію ОСОБА_1 у домоволодінні на АДРЕСА_3 . Будь-яких інших відомостей щодо вказаних осіб у погосподарських книгах немає.

Згідно зі звітами від 23 квітня 2020 року, складеним ТОВ «АРТ БУД СІТІ» на замовлення ОСОБА_2 :

- вартість житлового будинку на АДРЕСА_1 становить 1 186 810 грн;

- вартість земельної ділянки площею 0,2195 га, кадастровий номер :01:070:0003, становить 555 230,00 грн;

- вартість земельної ділянки площею 0,2347 га, кадастровий номер :01:042:0012, становить 343 100,00 грн;

- вартість земельної ділянки площею 1,0250 га, кадастровий номер :06:011:0046, становить 838 140,00 грн;

- вартість земельної ділянки площею 0,1474 га, кадастровий номер :04:002:0159, становить 135 880,00 грн.

З медичної картки стаціонарного хворого № 4388 відомо, що ОСОБА_8 була госпіталізована 27 квітня 2016 року і перебувала на лікуванні до 04 травня 2016 року, оскільки отруїлася парами нітрофарби.

З медичної картки стаціонарного хворого № 9341 відомо, що ОСОБА_8 була госпіталізована 19 вересня 2019 року і поступила на стаціонарне лікування в неврологічне відділення Центральної районної лікарні. На момент надходження загальний стан хворої був середнього ступеня тяжкості, стабільний. На фоні проведеного лікування соматичний і неврологічний стан хворої покращився, негативна динаміка відсутня. Виписана 30 вересня 2019 року у відносно задовільному стані додому під нагляд сімейного лікаря, невролога поліклініки.

З медичної картки стаціонарного хворого № 9734 відомо, що ОСОБА_8 поступила до лікарні 01 жовтня 2019 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть настала внаслідок запущеного цереброваскулярного атеросклерозу, що на фоні високого АТ спричинив розвиток інфаркту головного мозку, з ушкодженням життєвоважливих структур головного мозку та гострою церебральною недостатністю. Даний випадок не є попереджувальним.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Щодо визнання права власності в порядку спадкування

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами другою, третьою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Для того щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно зі спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Відповідно до частини другої статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Суди встановили, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_4 увійшли: житловий будинок з господарчими спорудами на АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,2195 га, кадастровий номер :01:070:0003, земельна ділянка площею 0,2347 га, кадастровий номер :01:042:0012, земельна ділянка площею 1,0250 га, кадастровий номер :06:011:0046, земельна ділянка площею 0,1474 га, кадастровий номер :04:002:0159.

Встановивши коло спадкоємців, врахувавши заповіт ОСОБА_8 і її частку як співвласника майна і як спадкоємця ОСОБА_7 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно визначив частки кожного із спадкоємців у спадковому майні після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , та визнав за ними право власності на нього у визначених частках.

Доводи касаційної скарги про те, що до складу житлового будинку увійшли самочинні приміщення, не можуть бути підставою для скасування увалених у справі судових рішень, оскільки в цій частині права заявника не порушуються і його частка у спадковому майні, в тому числі житловому будинку, не зменшується, при тому, що право власності на будинок в цілому було визнано державою шляхом реєстрації права власності.

Інші аргументи касаційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи. Верховний Суд є судом права, а не судом факту, і відповідно до статті 400 ЦПК України не має повноважень самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

Щодо визнання недійсним заповіту

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і в частині третій статті 203 ЦК України.

Встановивши, що складений 25 вересня 2018 року ОСОБА_8 заповіт вчинено з додержанням норм законодавства України, і позивач за зустрічним позовом не надав належних доказів на підтвердження його недійсності з підстав відсутності волевиявлення заповідача, що є його процесуальним обов`язком, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічної вимоги про визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Аргументи касаційної скарги в цій частині висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішень судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Мєстєчкіної Ольги Іванівни як представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року і постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов