ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/7252/24
Номер провадження 22-ц/818/1554/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року в складі судді Шарко О.П. по справі № 645/7252/24 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3», треті особи: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна податкова служба України, Пенсійний фонд України про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3», треті особи: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна податкова служба України, Пенсійний фонд України про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив зобов`язати КП «Тролейбусне депо № 3» надати в повному обсязі інформацію згідно його звернення від 12 жовтня 2024 року та 14 серпня 2024 року на електронну адресу або засобами системи електронного суду; зобов`язати КП «Тролейбусне депо № 3» виправити допущені порушення законодавства України з питання трудових відносин між ним та відповідачем та при здійсненні нарахування та виплати заробітної плати йому за період з 01 січня 2022 року до дати надання цієї заяви; зобов`язати КП «Тролейбусне депо № 3» виправити звітну інформацію та інформацію стосовно трудових відносин та нещасного випадку на виробництві, надану відносно нього за період з 01 січня 2022 року до дати надання цієї заяви до ДПС України та Пенсійного фонду України, стягнути на його користь судовий збір та суму послуг банку за сплату судового збору.

22 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом винесення ухвали суду про проведення позапланових заходів фінансового контролю органами ДПС України та ПФУ з питання перевірки фінансово-господарської діяльності КП «Тролейбусне депо № 3» за період із 01 січня 2022 року до дати надання позовної заяви за суттю вимог позовної заяви ОСОБА_1 у справі 645/7252/24 та залучення до участі у справі 645/7252/24 органів Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України в якості третіх осіб із самостійними вимогами щодо предмету спору для отримання доказів у вигляді результатів здійснення позапланових заходів фінансового контролю фінансово-господарської діяльності КП «Тролейбусне депо № 3» за період із 01 січня 2022 року до дати надання позовної заяви з питань предмету позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі, необхідних для подальшого здійснення розгляду справи судом по суті спору, та зобов`язати зазначені органи надати результати проведення зазначених вище заходів стосовно предмета позовних вимог ОСОБА_1 у вигляді висновків та детальної розшифровки за кожен місяць окремо за період із 01 січня 2022 року до дати надання позову.

Заява мотивована тим, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді здійснення заходів позапланового фінансового контролю відповідача органами ДПС України та ПФУ є необхідним для розгляду справи і ефективного захисту його прав.

Також у заяві ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору або зменшити розмір судового збору або надати розстрочку або відстрочку із сплати судового збору до вирішення питання по суті спору судом після здійснення розгляду справи.

В обґрунтування клопотання посилався на скрутне фінансове становище, оскільки джерелом його доходів є лише пенсія за віком, а також на те, що позов стосується порушення його трудових і соціальних прав, що виникли у зв`язку з недотриманням відповідачем чинного законодавства України з питань нарахування заробітної плати та сплати обов`язкових податків та платежів та надання фінансової звітності із зазначених питань до органів ДПС України та ПФУ, що призвело до неправильного нарахування та виплати йому доходів і неповноти сплати обов`язкових податків та зборів із його доходів відповідачем та неправильного нарахування та виплати йому пенсії. Крім того, внаслідок нещасного випадку на виробництві за наслідками російської агресії від 22 травня 2024 року, який стався під час виконання ним службових обов`язків, він залишився калікою та у даний час проходить лікування.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвала судді мотивована тим, що заявником не сплачено судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову.

На вказане судове рішення 29 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді - скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Провадження у справі відкрито суддею Спесивцевим О.В., однак заяву про забезпечення позову за допомогою автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Шарко О.П. Суддя взагалі не розглянув його клопотання щодо надання відстрочки, розстрочення або звільнення від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

24 січня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких просив:

прийняти до розгляду заяву у справі 645/7252/24, долучити до матеріалів справи, враховувати при здійсненні розгляду справи;

вирішити питання щодо звільнення його від сплати судового збору за надання апеляційної скарги та заяви із вимогами до відповідача;

вирішити питання про залучення спеціалістів, експертів, фахівців у галузі української мови, спеціалістів, експертів, фахівців із питань тлумачення українського правопису для встановлення відповіді на питання, зазначені у клопотанні;

надати відповідь щодо припинення здійснення розгляду справи при наявності надходження матеріалів справи до суду від 21 січня 2025 року на виконання ухвали суду від 06 січня 2025 року у справі від Фрунзенського районного суду міста Харкова (відповідно інформації, зазначеній у системі електронного суду);

розгляд справи 645/7252/24 здійснювати без його особистої присутності, про стан та результати розгляду справи інформувати його засобами системи електронного суду.

У поясненнях ОСОБА_1 наголосив на наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору, оскільки предметом позову є захист трудових прав та соціальних прав, з ним трапився нещасний випадок на виробництві, він є непрацездатною особою і продовжує лікування, його майновий стан є скрутним, єдиним джерелом доходів є пенсія за віком. Для обґрунтування викладених фактів він користувався Українським правописом та не заперечує стосовно вирішення даного питання судом із залученням до участі у справі експертів, спеціалістів, фахівців у галузі української мови та українського правопису.

Викладене у поясненнях клопотання ОСОБА_1 щодо залучення спеціалістів, експертів, фахівців у галузі української мови, спеціалістів, експертів, фахівців із питань тлумачення українського правопису колегія суддів відхиляє, оскільки питання щодо застосування норм чинного законодавства, які регулюють звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення і розстрочення, є процесуальним, належить до повноважень суду, а не спеціалістів у галузі мовознавства, тому підстав для їх залучення не вбачається.

Щодо припинення здійснення розгляду справи при надходженні матеріалів справи до Харківського апеляційного суду колегія суддів вважає за можливе роз`яснити ОСОБА_1 , що оскарження ним ухвали судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року про повернення йому заяви про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті судом першої інстанції; апеляційний розгляд здійснюється за матеріалами оскарження ухвали.

18 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Посилався на те, що проведення перевірки КП «Тролейбусне депо № 3» контролюючим органом можливе при наявності підстав, визначених ПК України, та за умови закінчення терміну дії мораторію (обмежень), встановлених ПК України. Судом першої інстанції вже вирішено справу по суті спору.

20 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, мотивовану тим, що учасником справи є ДПС України, а не ГУ ДПС України у Харківській області. Суд взагалі не розглянув його заяву про забезпечення позову, до того ж порушено порядок визначення судді.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення заяви, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову визначено статтею 151 ЦПК України. Відповідно до частини першої зазначеної статті, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (частина 6 статті 151 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви про забезпечення доказів або позову підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на час подачі заяви - 605,60 грн.

За змістом частини 6 статті 153 ЦПК України, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Повертаючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що при поданні такої заяви заявник не дотримався вимог статті 151 ЦПК України, а саме до заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

Апеляційний суд вважає, що з такими висновками суду неможливо погодитися, з огляду на таке.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

При розгляді справ Європейський суд з прав людини встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою фінансову ситуацію.

Крім того, на переконання суду, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Для уникнення створення особі перешкод для доступу до правосуддя у вигляді неможливості сплати судового збору цивільним процесуальним законодавством передбачено такі процесуальні механізми забезпечення судового розгляду поданих особами процесуальних документів у випадку складності для таких осіб оплатити визначену законом суму судового збору повністю: відстрочення сплати судових витрат, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру необхідних до сплати судових витрат, звільнення від його сплати.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору та звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року, справа № 585/2683/19, провадження № 61-1428св20.

Положення ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року, справа № 686/114/16-ц, провадження № 61-16723св18.

Суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 644/5099/16-ц, провадження № 61-12772св19.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 , серед іншого, виклав у цій заяві клопотання про звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення, мотивоване його скрутним майновим станом, відсутністю доходів, окрім пенсії, перебуванням на лікуванні у зв`язку з отриманим каліцтвом під час нещасного випадку на виробництві, а також тим, що предметом його позову є захист трудових та соціальних прав.

На підтвердження викладених заявником обставин у матеріалах справи містяться відомості про його доходи, зокрема отриману пенсію (а.с. 113-116 том 1, а.с. 10-13 том 2), нещасний випадок на виробництві (а.с. 97-103 том 1) та стан здоров`я і перебування на лікуванні (а.с. 117 том 1, а.с. 32-35 том 2, а.с. 60-61, 75-79, 140-143 том 3).

Однак, повертаючи ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову суд першої інстанції взагалі не розглянув його клопотання про звільнення від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення. Оскаржувана ухвала суду ані у мотивувальній, ані у резолютивній частині не містить жодних висновків щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у задоволенні такого клопотання.

Отже, суд першої інстанції не надав оцінку наведеним ОСОБА_1 підставам для звільнення його від сплати судового збору, його зменшення, відстрочення чи розстрочення і наданим ним доказам, та дійшов передчасного висновку про повернення заяви про забезпечення позову з підстав несплати судового збору.

Разом з тим, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення порядку визначення судді для розгляду його заяви про забезпечення позову, оскільки на час подачі такої заяви суддя Спесивцев О.В., у провадженні якого знаходиться справа № 645/7252/24, перебував у відпустці, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 23 грудня 2024 року (а.с. 9 том 1), тому за допомогою автоматизованого розподілу визначено іншого суддю для розгляду заяви про забезпечення позову у цій справі - Шарко О.П. , що відповідає вимогам пункту 2.3.47 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25, зі змінами.

Згідно з пунктом 4 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року підлягає скасуванню з направленням матеріалів оскарження ухвали до Фрунзенського районного суду міста Харкова для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті спору, та матеріали оскарження ухвали підлягають направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, а також ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року скасувати, матеріали оскарження ухвали направити до Фрунзенського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова