РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг "Monobank" від 23.08.2018 в розмірі 207575,17 грн., судові витрати у розмірі 3113,63 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23.08.2018. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . АТ "Універсал Банк" свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

У долученому до позовної заяви клопотанні представник позивача Мєшнік К.І. просить судове засідання проводити за відсутності представника позивача, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує.

У поданих до суду письмових поясненнях від 06 березня 2025 року представник відповідача Курлапов М.Д. зазначає, що позовні вимоги відповідач не визнає.Вважає їх безпідставними, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23 серпня 2018 року. ( а.с. 11)

Станом на 26 травня 2024 року заборгованість за договором, на думку сторони позивача, становить 207 575 грн. 17 коп. як загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено у п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. В даній Анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

В позовній заяві позивач вказує, що Договором про надання банківських послуг "Monobank"відповідач отримав кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточий рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

В даній справі позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду докази на укладення договору, тощо.

Так, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.

Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі N? 6-1967ц15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі N? 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2020 року в справі N? 194/1126/18.

На 4 сторінці позовної заяви, представник позивача зазначає, що Відповідач отримав кредит 50 тисяч гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок. При цьому водночас заявляє що залишок за тілом кредиту 207 тисяч гривень, який і просить стягнути. Проте, в судовому засіданні позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт в розмірі 50000 грн. та передавались будь-які кошти.

Позивач не надав ні виписку по рахунку чи інший первинний бухгалтерський документ (якщо це кредит), ні розписку про передачу коштів (якщо це позика).

Згідно з абз.1 п.2.1 розділу 2 глави І з Витягу умов і правил обслуговування банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку. У реченні 2 п.1.1 розділу 1 глави ІІ "Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток" Витягу з умов і правил обслуговування зазначено, що випуск платіжної картки здійснюється в раз прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту платіжноі картки. У реченні 2 п.2.2 розділу 2 глави ІІ з Витягу з умов і правил обслуговування зазначено, що при прийнятті рішення банк видає платіжну картку клієнту забезпечує розрахунки з використанням даної платіжної картки.

Проте, позивачем не надано рішення про прийняття позитивного рішення про можливість, випуску картки (чи рішення про випуск картки) та серед матеріалів справи такого доказу немає. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін?юсту від 12 квітня 2012 року N? 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Судом також встановлено, що позивачем не надано доказів факту встановлення мобільного додатку "Монобанк".

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання кредиту від Банку, зокрема, встановлення мобільного додатку та реєстрацію в інформаційно-комунікаційній системі (в додатку) банка. Банк не надав доказів того, що Відповідач встановлював собі мобільний додаток, реєструвався в ньому та ним користувався.

Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт передачі картки банком ОСОБА_1 .

В п.2.3 глави 2 розділу ІІ Витягу умов і правил обслуговування зазначається, що картка передається: 1) у віртуальному вигляді в додатку: 2) особисто уповноваженим співробітником; 3) поштою; 4) іншим способом.

Натомість, Позивач лише зазначає в тексті те, що нібито передав Відповідачу картку, однак нічим це не підтверджує, тим самим не довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 отримував картку.

Відповідно до п.2.4 та 2.5 глави 2 розділу II Витягу з Умов і правил обслуговування, банк зазначає, що картка передається неактивованою, а активація відбувається банком. З метою ідентифікації при провеженні операцій при активації картки встановлюється ПІН код, який є вланоручним підписом клієнта та користування і пін-код ідентифікують держателя картки. До того ж, в пл.5.2, 5.4 Витягу Умов і правил обслуговування банк зазначає, що ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування. Клієнт шляхом розрахунку за товари та послуги та/або отримання готівкових коштів з використанням Платіжної картки після встановлення або зміни ліміту до використання, підтверджує факт згоди встановленням ліміту до використання.

При цьому банком не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів користування (розрахунки за товари чи послуги чи отримання коштів) ОСОБА_1 карткою чи зміни ліміту, тим самим не доведено встановлення ліміту та те, що цей ліміт було зазначено в електронному вигляді в додатку чи іншим способом. Банк не надав доказів не лише передачі картки, а й її активації та користування нею, тим самим відсутні докази того, що держателем картки є саме ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п.5.2 глави 5 розділу І Витягу з умов і правил обслуговування зазначається, що банк надає інформацію про банківське обслуговування шляхом направлення на адресу клієнта або в мобільний додаток. Доказів направлення такої інформації ОСОБА_1 банк не надав і серед матеріалів справи таке не міститься.

В п.5.7 глави 5 розділу ІІ витягу умов і правил обслуговування, банк зазначає, що Банк надає інформацію про кредитний Ліміт Платіжної картки до її активації за допомогою Мобільного додатку та/або контактного центру Банку.

Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд враховує таке.

Позиція Верховного Суду викладена в Постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18: «Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за ним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано».

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Крім того, зі змісту даного розрахунку не вбачається, ким і коли він складений, якою посадовою особою, не зазначено її посаду, прізвище , ім?я, по батькові.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. Позивач не надав належних та допустимих доказів видачі Відповідачу банківської картки, відкриття йому рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якого можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою та наявність у нього заборгованості за кредитом. А відтак, складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Крім того, зі змісту даного розрахунку не вбачається, ким і коли він складений, якою посадовою особою, не зазначено її посаду, прізвище, ім?я, по батькові.

Щодо наданої анкети-заяви суд зауважує, що Анкета-заява містить лише анкетні дані Відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана Анкета-заява не містить даних про розмір кредитних коштів У ній та будь-яких інших документах, долучених до позовної заяви, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди, відсутні відомості про те, що Відповідач отримав платіжну картку, строк дії цієї картки. Матеріали справи також не містять доказів, яке рішення було прийнято Банком за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил обслуговування не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного i3 відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов?язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред?явив.

Судом також встановлено, що в анкеті-заяві відсутні умови про розмір тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, строку повернення кредиту (користування ним), розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, комісії та відповідальності за невиконання умов кредитування (пені та штрафів).

В обгрунтування позовних вимог, позивач покликається на ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/UniversalBank, Тарифів за Чорною карткою monobank та Паспорта споживчого кредиту Чорної картки monobank.

Натомість судом встановлено, що дата підписання анкети-заяви 23.08.2018.

Дата затвердження і набрання чинності умов і правил обслуговування - 2021 рік (тобто після підписання Анкети-заяви Відповідачем). Наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг не підписані Відповілачем, тим самим матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, розумів саме ці Умови та правила обслуговування, ознайомився, погодився з ними і підписав їх. Таким чином, Умови та Правила обслуговування не можна вважати складовою частиною кредитного договору укладеного між сторонами.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання ОСОБА_1 у електронному вигляді Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту та Тарифів. Банком не доведено, що саме з долученими ж до матеріалів позовної заяви Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» затвердженими Протоколом Правління N?46 від 24 листопада 2021 року та набули чинності 27 листопада 2021 року був ознайомлений Відповідач, тобто після підписання Анкети-заяви, яка була підписана 23.08.2018 року.

Щодо витягу з тарифів за карткою, як встановлено судом, дата підписання анкети-заяви - 2018 рік. Дата редакції тарифів за карткою - 2022 року (тобто після підписання Анкети-заяви Відповідачем).

Щодо паспорту споживчого кредиту Чорної картки суд зазначає, що у табличці 10 пункту 4 Паспорту споживого кредиту картки зазначено застереження, що наведені обислення є репрезентативними. Відповідно до табличці 2 пункту З "Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача" Паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank сума/ліміт кредиту встановлюється в розмірі від 0 до 500 000 (в залежності від суми, яка погоджена в заявці на кредит та відображена у мобільному додатку) грн. В табличці 5 пункту 7 Паспорту споживчого кредиту картки зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2023 року. Тобто він укладений лише з метою дотримання банком вимог Закону України "Про захист прав споживачів" щодо переддоговірного ознайомлення клісита із наявним кредитними продуктами, та не підмінює собою укладення кредитного договору на певних істотних умовах.

Також суд вказує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не свідчить про укладення договору , оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Верховного Суду у від 23 травня 2022 року у справі N?393/126/20)

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Сторони у справі:

позивач - Акціонерне товариство "Універсал Банк", місцезнаходження: 04114, м.Київ, вул.Автозаводська, буд.54/19; ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 06 березня 2025 року.

Суддя Н.Г. Кучина