Справа № 154/5088/23 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/294/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

секретар с/з Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Козлюк З. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про захист прав споживачів, зобов`язання провести перерахунок та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Він з 06 липня 2022 року разом зі свою сім`єю постійно проживає в Італії, де перебуває на консульському обліку. У його квартирі ніхто не проживає.

На початку грудня 2023 року йому надійшов рахунок по оплаті за доставку газу за листопад 2023 року на суму 3 874,22 грн.

Позивач також зазначав, що, незважаючи на нульовий показник споживання природного газу згідно показників лічильника, відповідач нараховує плату за доставку газу за міфічні кубометри газу, які не прив`язані до показників лічильника. З липня 2023 року і до дня звернення до суду з позовом показник лічильника є незмінним і становить 29680 м3.

Позивач вважає неправомірним нарахування боргу за надані послуги з газопостачання у розмірі 3 874,22 грн, адже оплата за доставку газу має проводитись за аналогією з доставкою електричної енергії та води, а також вважає неправомірним застосування тарифу за доставку газу 1,884 грн, оскільки гривня має 100 копійок, а не 1000.

На думку позивача неправомірним є застосування відповідачем Постанов НКРЕКП, які не зареєстровані в Міністерстві юстиції України.

Окрім того позивач жодних договорів з відповідачем не укладав, заяви-приєднання на доставку газу не писав.

Неправомірним нарахуванням боргу та неправомірними діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкоди, адже у зв?язку з існуючим боргом він не міг продати власну квартиру.

З вимогами про усунення вказаних порушень до відповідача від імені ОСОБА_2 неодноразово зверталась його представник ОСОБА_1 , однак всі ці звернення були проігноровані.

Покликаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд визнати незаконним нарахований неіснуючий борг за доставку газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 3 874,22 грн станом на 01 грудня 2023 року на показник лічильника 29680 м3, зобов`язати відповідача провести перерахунок за доставку газу за фактично використаними об`ємами газу; переплату за доставку газу у розмірі 996,31 грн перерахувати на рахунок ОСОБА_2 у банківській установі; стягнути з відповідача в користь позивача ОСОБА_2 заподіяну йому моральну шкоду у розмірі виставленого штучного боргу 3 874,22 грн.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2024 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Козлюк З. Р. просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 заперечила поданий представником відповідача відзив.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити, представник відповідача адвокат Козлюк З. Р. просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2024 року у цій справі залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення позову не має, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем його прав, як споживача послуг з газопостачання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на момент звернення до суду з цим позовом був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 . Також судом встановлено, що на його ім`я відповідачем було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для обліку наданих послуг з газопостачання. Дана обставина відповідачем не заперечується, і підтверджується виписками з особового рахунку, рахунками для оплати за спожитий природний газ.

Відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, своєю постановою від 19 червня 2017 року № 813 видала Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Волинської області.

У свою чергу регулятор постановою від 31 травня 2019 року № 914 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 19 червня 2017 року № 813» внесла такі зміни: 1) у назві абревіатуру «ПАТ» замінити абревіатурою «АТ»; 2) у тексті постанови слова «Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації» у всіх відмінках замінити словами «Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи» у відповідних відмінках.

Товариство надає послуги з розподілу природного газу до оселі споживача, який в свою чергу їх отримує, а оплату не проводить.

Відносини, які виникають між оператором газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ), яким являється відповідач, та споживачами послуг розподілу природного газу, регулюються Законом України «Про ринок природного газу» та безпосередньо «Кодексом газорозподільних систем», затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824, зі змінами (далі Кодекс ГРМ).

Розділом VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної системи (далі ГРМ) для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Пунктом 4 частини 2 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ визначено, що укладення договору розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Фактом приєднання споживача комунальних послуг ОСОБА_2 до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є сплата за послуги оператора ГРМ та документальне підтвердження споживання природного газу.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і не житлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексних будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюються на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 1 зазначеного Закону виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Згідно з положеннями пункту 2 частини 5 Закону, зокрема передбачено, що до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року в редакції від 02 квітня 2020 року до обов`язків споживача належить оплата за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В свою чергу абзац 2 даної норми встановлює, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 2.1. типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

За положеннями пунктів 6.1, 6.2 розділу VI договору розподілу природного газу оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ (абзац 2 та 3 пункту 6.6. розділу VI договору).

Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Пунктом 6.3 розділу VI договору встановлено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (абзац 2 пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

У свою чергу за приписами пункту 2 та глави 6 розділу VI Кодексу з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, але не може бути меншою за:

39 м3 - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі;

126 м3 - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі;

314 м3 - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Таким чином, на 2021 рік оператор ГРМ визначав річну замовлену потужність об`єкта споживача, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року, на 2022 рік - з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року, на 2023 рік - з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року, на 2024 рік - з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2023 року.

Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року було розподілено природного газу в кількості 2009,64 м3.

За період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року було розподілено природного газу в кількості 1928,37 м3.

За період з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року було розподілено природного газу в кількості 1520,00 м3.

місячна вартість у 2021-2023 роках була розрахована як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (абзац 2 пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу).

Постановою НКРЕКП № 3015 від 24 грудня 2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Волиньгаз» акціонерному товариству було установлено тариф на послуги з розподілу природного газу з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно в розмірі 0,91 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). З урахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу складає 1,092 грн за 1 м3.

Також пунктом 2 частини 1 вказаної постанови НКРЕКП в редакції постанови НКРЕКП № 1153 від 24 червня 2020 року товариству було установлено тариф на послуги з розподілу природного газу з 01 липня 2020 року до 31 грудня 2020 року включно в розмірі 0,98 грн - за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). 3 урахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу складає 1,176 грн за 1 м3.

Постановою НКРЕКП № 2766 від 30 грудня 2020 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «Волиньгаз» акціонерному товариству було установлено тариф на послуги з розподілу природного газу з 01 січня 2021 року в розмірі 1,57 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). З врахуванням ПДВ (20 %) вартість послуг з розподілу природного газу складає 1,884 грн за 1 м3.

Таким чином, з урахуванням вимог глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ та пунктів 6.1 та 6.2 типового договору розподілу для позивача була розрахована щомісячна плата за розподіл газу по періодам:

1) з січня 2021 року по грудень 2021 року у розмірі

01.10.2019 - 30.09.2020 = 2009,64 м3 / 12 міс. = 167,47 м3 х 1,884 грн за 1 м3 = 315,51 грн в місяць.

2) з січня 2022 року по грудень 2022 року у розмірі

01.10.2020 - 30.09.2021 = 1 928,37 м3 / 12 міс. = 160,70 м3 х 1,884 грн за 1 м3 = 302,75 грн

3) з січня 2023 року по листопад 2023 року у розмірі

01.10.2021 - 30.09.2022 = 1520,00 м3 / 12 міс. = 126,67 м3 х 1,884 грн за 1 м3 = 238,64 грн в місяць.

Отже, позивач ОСОБА_2 , який є споживачем комунальних послуг з розподілу природного газу, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексу газорозподільних систем своїх обов`язків по оплаті за розподілений природний газ не виконує, у зв`язку з чим у нього станом на 30 листопада 2023 року перед відповідачем виникла заборгованість за послуги з розподілу природного газу в розмірі 3 874,22 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначена заборгованість утворилась у зв`язку із неналежним проведенням оплати зі сторони ОСОБА_2 в період з червня 2022 року по листопад 2023 року включно, що підтверджується виписками з його особового рахунку та рахунками про необхідність сплати наданих послуг.

Судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору.

Також судом встановлено, що договір щодо постачання природного газу між сторонами не розірваний, споживач ОСОБА_2 не звертався до AT «Волиньгаз» із відповідною заявою про розірвання договору та остаточного припинення розподілу газу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивач ОСОБА_2 як споживач комунальних послуг зобов`язаний здійснювати оплату за надані відповідачем послуги розподілу природного газу до моменту припинення дії договору розподілу природного газу та механічного від`єднання від газорозподільної мережі.

Звертаючись в суд з позовом про захист прав споживачів, позивач ОСОБА_2 зазначав, що відповідачем порушено його права як споживача у зв`язку із нарахуванням плати з розподілу природного газу.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте позивач ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем його прав, як споживача послуг з газопостачання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про захист прав споживачів, зобов`язання провести перерахунок та стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 грудня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді