Справа № 473/6266/24
РІШЕННЯ

іменем України

"28" лютого 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Ротар М.М.

за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

представниці позивача Панової І.Ю. , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Вознесенської державної нотаріальної контри Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що після смерті батька відкрилась спадщина, що складається із квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

11.10.2024 року позивач звернувся до державного нотаріуса Вознесенської державної нотаріальної Миколаївської області з питання оформлення спадщини після смерті батька, однак нотаріусом було встановлено, що спадкоємець пропустив строк встановлений ст..1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що вказаний строк він пропустив з поважної причини, оскільки з вересня 2023 року він перебуває на військовій службі у НОМЕР_1 прикордоному загоні державної прикордонної служби України. Під час проходження служби він отримував поранення внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні та проходив реабілітацію після поранення. Отже позивач вважає, що вказані обставини є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька.

Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого провадження.

08 січня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, вважала, що причини, які зазначені позивачем є неповажними, у позивача було достатньо часу та можливостей вчасно звернутися до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

13 січня 2025 року від представниці позивача - адвоката Панової І.Ю. надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Представниця позивача адвокат Панова І.Ю. підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача Вознесенська державна нотаріальна контора Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 09 березня 1989 року (а.с.9).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , видане 08 жовтня 2024 року (а.с. 11).

За життя ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді державного нотаріуса Вознесенської державної нотарільної контори Миколаївської області від 11.10.2024 року №586/02-14 позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який пропустив строк встановлений ст..1270 Цивільного кодексу України для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивачу рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . (а.с.12).

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину є відповідач ОСОБА_2 , як дружина померлого. На підставі її заяви в у Вознесенській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 25/2024.

В судовому засіданні також було встановлено, що позивач з 06 вересня 2023 року перебуває на військовій службі у 9 (дев`ятому) прикордонному загоні Державної прикордонної служби України та прикріплений до Військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_5 . (а.с.14-16).

Згідно Витягу з наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01 березня 2024 року № 211-ВВ молодшого сержанта ОСОБА_3 з 01 по 30 березня 2024 року було направлено у службове відрядження на ділянку відповідальності другої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ), з метою посилення ділянки кордону.

Згідно Витягу з наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22 березня 2024 року № 286-ВВ молодшого сержанта ОСОБА_3 було направлено з 22 березня по 22 квітня 2024 року у службове відрядження до військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_4 ) з подальшим вибуттям до Французької Республіки, з метою участі в заходах колективної підготовки.

Згідно Витягу з наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 травня 2024 року № 456-ВВ молодшого сержанта ОСОБА_3 було направлено з 16 травня 2024 року у службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_2 в операційну зону оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » оперативно- стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », з метою участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань із захисту національних інтересів і територіальної цілісності, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації проти України в районах ведення активних бойових дій.

Під час проходження військової служби 13.11.2023 року при виконанні бойового завдання із захисту Батьківщини та відсічі збройної агресії російських окупаційних військ в зоні ведення активних бойових дій, потрапив під ворожий обстріл та отримав поранення, що підтверджується службовою характеристика, медичною характеристикою.(а.с.17,18)

Також позивач в період з 17.05.2024 р. по 04.06.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у м. Чугуїв Харківської області, що підтверджується Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3148. У період з 16.07.2024 р. по 25.07.2024 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в м. Харків, що засвідчує Виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 24/1533.

Згідно Витягу з наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19 серпня 2024 року № 800-ВВ молодший сержант ОСОБА_3 18 серпня 2024 року прибув із службового відрядження із ІНФОРМАЦІЯ_2 в операційну зону оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », з метою участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань із захисту національних інтересів і територіальної цілісності, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації проти України в районах ведення активних бойових дій.

Згідно Витягу з наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21 вересня 2024 року № 874-ОС молодшого сержанта ОСОБА_3 було призначено інспектором прикордонної служби 2 категорії - гранатометником другої групи інспекторів прикордонної служби третього відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_5 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 (з місцем дислокації АДРЕСА_5 ).

Відповідно до Витягу журналу бойових дій першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач з 18.05.2024 по 17.08.2024 року виконував бойові завдання.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та у подальшому неодноразово продовжувався і триває до сьогодні.

Разом з тим, законодавство України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними факторами для спадкоємця щодо неможливості вчинення цих дій.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також наведені позивачем причини несвоєчасного подання заяви про прийняття спадщини, які свідчать про наявність об`єктивних та істотних труднощів у питанні подання заяви про прийняття спадщини, суд, з урахуванням захисту інтересів позивача у реалізації прав на спадкування за законом, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку, тривалістю два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області.

В той же час, що стосується позовних вимог до Вознесенської державної нотаріальної контори, то су вважає за необхідним зазначити наступне. В постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі N 201/9570/18 (провадження N 61-7299св21) зроблено висновок, що "нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій із метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача".

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Вознесенської державної нотаріальної контри Миколаївської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Ротар