У х в а л а

7 березня 2025 року

м. Київ

Справа № 758/5090/24

Провадження № 61-15583ск24

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року

у справі за позовом скаржниці до Державного університету інфраструктури та технологій (далі - відповідач) про відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. За змістом судових рішень судів першої й апеляційної інстанцій у квітні 2024 року скаржниця звернулася з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача 35 496 797,70 грн відшкодування майнової та 10 000 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Мотивувала тим, що відповідач втратив її заяву про звільнення від 5 жовтня 2009 року, з огляду на що скаржниця не може захистити її права у межах кримінального та цивільного проваджень і відновити порушене право; вказана втрата завдала моральних страждань, ушкодження здоров`я й унеможливила здатність працювати, внаслідок чого завдана майнова шкода у вигляді упущеної вигоди.

2. 8 травня 2024 року Подільський районний суд міста Києва постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху позовну заяву скаржниці та встановив для усунення недоліків десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця мала, зокрема, пояснити суду, якими діями відповідача їй завдали шкоду, в чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між діями та завданою шкодою, надати відповідні докази та сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

3. У травні 2024 року на виконання вимог зазначеної ухвали скаржниця подала до суду заяву. Судовий збір не сплатила.

4. 28 травня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою визнав позовну заяву неподаною та повернув її скаржниці. Мотивував тим, що вона виконала не всі вимоги ухвали від 8 травня 2024 року, не надала докази завдання шкоди відповідачем і її розміру, а тому відсутні підстави для звільнення скаржниці від сплати судового збору.

5. На цю ухвалу скаржниця подала апеляційну скаргу.

6. 15 листопада 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив ухвалу суду першої інстанції від 28 травня 2024 року, виклавши її мотивувальну частину в редакції тієї постанови, а в іншій частині залишив зазначену ухвалу без змін.

7. 24 листопада 2024 року скаржниця надіслала на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу (вх. 36778/0/220-24 від 25 листопада 2024 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення, а справу скерувати до суду першої інстанції «для продовження слухання».

8. 3 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржниця мала надати докази надсилання копій касаційної скарги з усіма додатками відповідачу (до його електронного кабінету чи у паперовій формі листом з описом вкладення) та сплатити 484,48 грн судового збору.

9. 25 лютого 2025 року скаржниця надіслала на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 5868/0/220-25 від 25 лютого 2025 року). У заяві зазначила, що копію касаційної скарги відправила відповідачу на електронну адресу та просила зменшити судовий збір чи відстрочити його сплату до моменту, коли скаржниця працевлаштується та почне отримувати доходи.

10. Верховний Суд вважає, що скаржниці слід продовжити строк на усунення недоліків касаційної скарги.

(1) Щодо дотримання принципу рівності

10.1. У касаційній скарзі повинно бути зазначено перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги (пункт 7 частини другої статті 392 ЦПК України). До касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет (речення перше пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України).

10.2. У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. (абзаци перший і другий частини сьомої статті 43 ЦПК України).

10.3. Верховний Суд в ухвалі від 3 лютого 2025 року наголосив на тому, що скаржниця за законом має надати докази надсилання копії касаційної скарги з усіма додатками відповідачу саме до його електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення. Скаржниця цю вимогу ухвали про залишення її касаційної скарги без руху належно не виконала. Надала знімок екрана, згідно з яким 22 лютого 2025 року надіслала на електронну адресу набір з 10 файлів, у назвах двох із яких є слова «Касаційна скарга». Такі дії скаржниці згідно з абзацами першим і другим частини сьомої статті 43 ЦПК України не є належним доказом надсилання відповідачу копії касаційної скарги з усіма додатками. Тому скаржниця має надати докази надсилання копії касаційної скарги з усіма доданими до неї матеріалами відповідачу до його електронного кабінету або у паперовій формі листом з описом вкладення.

(2) Щодо сплати судового збору

10.4. До касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (пункт 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України).

10.5. Згідно з ухвалою Верховного Суду від 3 лютого 2025 року скаржниця мала сплатити 484,48 грн судового збору. У заяві про усунення недоліків касаційної скарги повторно зазначила, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вважає, що відповідач завдав шкоду здоров`ю, втративши заяву скаржниці про звільнення від 5 жовтня 2009 року.

10.6. З цього приводу Верховний Суд зауважує, що клопотання скаржниці про звільнення від сплати судового збору з наведеної підстави він уже розглянув в ухвалі від 3 лютого 2025 року та відмовив у задоволенні цього клопотання. Скаржниця з відмовою не погодилася. Проте така незгода не впливає на вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору. За змістом судових рішень апеляційного суду та касаційної скарги скаржниця сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року. Цю ухвалу та постанову апеляційного суду на наслідками її перегляду скаржниця оскаржила до Верховного Суду. За змістом процесуальних заяв скаржниці спірні відносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди виникли не у зв`язку із заподіянням скаржниці каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а через втрату відповідачем заяви про звільнення скаржниці, внаслідок чого, за твердженням скаржниці, вона позбавлена можливості захистити її права у межах кримінального та цивільного проваджень, відновити порушене право, здатність працювати, зазнала майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди та моральних страждань. З огляду на вказане скаржниця, не будучи звільненою від сплати судового збору, мала би сплатити 484,48 грн на виконання ухвали від 3 лютого 2025 року, проте цього не зробила.

10.7. Скаржниця також попросила зменшити їй судовий збір чи відстрочити його сплату до моменту, коли вона працевлаштується та почне отримувати доходи. Мотивувала так: не може сплатити судовий збір через часту зміну місця праці та відсутність постійного доходу, а сплата цього збору погіршить складні умови життя (для підтвердження зазначеного надала копії: (1) розрахункового листа на ім`я скаржниці про нарахування заробітної плати за грудень 2024 року; (2) наказу № 130-к від 23 грудня 2024 року з Ліцею № 49 Шевченківського району м. Києва про звільнення скаржниці з посади вчителя хімії; (3) довідки від 8 січня 2025 року № 211/155/25, виданої директором філії Київського міського центру зайнятості, про те, що скаржниця зареєстрована як особа, яка шукає роботу та не перебуває на обліку як безробітна; (4) 1, 12 та 13 сторінок трудової книжки; (5) довідки від 17 липня 2024 року Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району міста Києва про огляд у лікаря-невропатолога).

10.8. Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (частини перша, третя статті 136 ЦПК України).

10.9. Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік;

або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частини перша та друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

10.10. За змістом наведених приписів підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи та подати докази на підтвердження того, що саме її загальний майновий стан, а не одне чи декілька із можливих джерел доходів або інші обставини життя перешкоджали або перешкоджають сплаті судового збору у встановленому законом розмірі.

10.11. У Законі України «Про судовий збір» немає чітко визначеного переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному випадку суд установлює можливість звільнити особу від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити чи розстрочити сплату на підставі поданих доказів саме щодо майнового стану такої особи. Оцінюючи останній, суд має встановити наявність у такої особи доходу (заробітної плати, стипендії, пенсії тощо), нерухомого чи рухомого майна, зокрема автомобілів, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища тощо.

10.12. Крім того, за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення його сплати особам, які не зазначені у статті 5 цього Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, як і у випадку зі звільненням від сплати судового збору, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого зменшення розміру, відстрочення, розстрочення чи звільнення.

10.13. Верховний Суд зауважує, що він справді може зменшити чи відстрочити скаржниці сплату судового збору. Однак для цього мають бути визначені законом підстави, встановлені з огляду на відомості з документів, що характеризують загальний майновий стан скаржниці та сукупний розмір доходу, який вона отримала у 2023 році. Значна частина інформації, яку скаржниця надала в її заяві про усунення недоліків касаційної скарги, вказаних підстав не стосується.

10.14. Скаржниця надала копію розрахункового листа на її ім`я про нарахування заробітної плати за грудень 2024 року. Така інформація не характеризує ні загальний майновий стан скаржниці, ні розмір річного доходу за 2023 рік, який передував року звернення скаржниці до суду. Вона не підтвердила відсутність у неї іншого доходу, права власності на нерухоме майно, оплатного права користування ним, права власності на транспортні засоби тощо. Зокрема не надала відомості про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2023 рік (зокрема довідку з електронного кабінету платника податків), довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші відомості, що характеризують саме майновий стан.

10.15. Наведені доводи та надані на їх підтвердження докази не можна визнати такими, що належно характеризують цей стан і зумовлюють необхідність задоволення клопотання про зменшення судового збору чи відстрочення його сплати. Тому у задоволенні зазначеного клопотання слід відмовити.

10.16. Вказане не позбавляє скаржницю можливості повторно попросити про зменшення розміру судового збору чи відстрочення його сплати за умови належного обґрунтування клопотання (надання копій документів, що підтверджують як майновий стан, так і розмір річного доходу за 2023 рік).

(3) Щодо строку для усунення недоліків касаційної скарги

11. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частина перша статті 120 ЦПК України).

11.1. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

11.2. Верховний Суд вважає, що встановлений процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги слід продовжити на п`ять днів із дня вручення скаржниці копії цієї ухвали.

12. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).

12.1. У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали Верховний Суд вважатиме касаційну скаргу неподаною та поверне її скаржниці.

Керуючись статтями 120, 127, 185, 260, 261, 392, 393 ЦПК України,

у х в а л и в :

продовжити ОСОБА_1 на п`ять днів із дня вручення цієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скаргина ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інфраструктури та технологій про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима