Номер провадження: 22-ц/813/1789/25
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
30.01.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Крупської М.Г.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якої зазначив, що 13 вересня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Здолбунів Рівненської області, актовий запис № 133, та видано свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1 . 23 липня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 139, та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 .
Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна у добровільному порядку позасудовим шляхом, зокрема зазначеної квартири. Оскільки, майно ними було придбано в період шлюбу, то належить їм на праві спільної сумісної власності, тому позивач вважає за потрібне поділити вищезазначене майно, шляхом визнання за ним частини квартири, в порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 29.05.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовив.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимог ст. 60 СК України, позивачем не доведено факт отримання доходу у період здійснення купівлі спірної квартири, не доведено факт витрачання його особистих або спільних коштів подружжя, які позивач отримував на придбання спільної квартири під час перебування у шлюбі із відповідачкою. В той же час, на переконання суду першої інстанції, відповідачка, її представник довели той факт, що придбання вищевказаної квартири здійсненно за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 , отриманих внаслідок праці та продажу іншого нерухомого майна, а також спірна квартира належить ОСОБА_2 вже після її поділу між позивачем та відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково посилався в своєму рішенні на квартиру подружжя Обозовських площею 82,15 кв.м, яка раніше була розташована за цією ж адресою та була придбана сторонами в період шлюбу на ім?я дружини, яка потім була технічно розділена на дві поменше, по одній з яких за згодою ОСОБА_2 . 24.06.2021 року ОСОБА_1 відступив на користь ОСОБА_5 майнові права на квартиру площею 36,5 кв.м на підставі тристороннього договору між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ТОВ «ГЕФЕСТ» про внесення змін до договору передачі (відступлення) майнових прав від 22.02.2021 року, оскільки предметом позову в цій справі є виключно частина спільної сумісної власності подружжя квартири АДРЕСА_3 .
Скаржник посилається на те, що в справі відсутні будь-які реальні, належні та допустимі докази того, що відповідачка придбала спірну квартиру за рахунок своїх особистих коштів, окрім її усних посилань на те, що незадовго до того як сталося це придбання її батьки продали стареньку хату її бабусі в м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.08.2024 рокувідкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою,роз`яснювалось ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 01.08.2024 року отримав 01.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадженнявід 01.08.2024 року та копія апеляційної скаргинадсилались засобами поштового зв`язку, конверт повернувся до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження від 01.08.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 26.11.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
25.11.2024 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 надійшли пояснення по справі, які за змістом є відзивом на апеляційну скаргу, в обґрунтування яких зазначено, що ТОВ «АКРОПОЛЬ БІЛДІНГ» надало листа № 2817 від 28.01.2022 року, в якому зазначило перелік інвесторів (пайовиків), які брали участь в інвестуванні та фінансуванні об`єкта будівництва: квартира АДРЕСА_4 , та за яким здійснюється державна реєстрація прав, в якому зазначається, що ОСОБА_2 було сплачено 100% інвестицій.
Відповідач вважає, що спільне майно, яке було придбане під час шлюбних відносин за договором передачі (відступлення) майнових прав № 19/02/20-А1/21.5.А від 19.02.2020 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» та ОСОБА_2 про передачу майнових прав на отримання об`єкта нерухомості від підприємства, договірна площа об`єкту нерухомості становить 82.15 кв.м ЖК «Акрополь А1 кв.21.5.А» розташована на 21 поверсі, Секція «А» адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 , було вже поділено на неї та ОСОБА_1 , шляхом виділення (поділу) на 2 самостійні квартири.
Зазначає, що між сторонами було чітке порозуміння, що квартира загальною площею 82,15кв.м була поділена на 2 (дві) самостійні, оформлені договорами передачі (відступлення) майнових прав на ОСОБА_2 та на ОСОБА_1 і квартира ОСОБА_2 залишається за нею, претензій на неї ОСОБА_1 не висував. В подальшому свою квартиру (об`єкт нерухомості) ОСОБА_1 переоформив на іншу людину.
Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшли пояснення, які за своїм змістом є відповіддю на відзив, в яких зазначено, що шлюбного договору між подружжям ОСОБА_7 ніколи не існувало, а режиму окремого проживання між подружжям ОСОБА_7 на час ухвалення рішення першою інстанцією в судовому порядку також встановлено не було.
Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимог ст. 60 СК України, позивачем не доведено факт отримання доходу у період здійснення купівлі спірної квартири, не доведено факт витрачання його особистих або спільних коштів подружжя, які позивач отримував на придбання спільної квартири під час перебування у шлюбі із відповідачкою. В той же час, на переконання суду першої інстанції, відповідачка, її представник довели той факт, що придбання вищевказаної квартири були здійсненні за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 , отриманих внаслідок праці та продажу іншого нерухомого майна, а також спірна квартира належить ОСОБА_2 вже після її поділу між позивачем та відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частина сьома статті 57 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Подібні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17, від 4 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19.
Із матеріалів справи вбачається, що 13 вересня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Здолбунів Рівненської області, актовий запис № 133, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 . Після одруження прізвище дружини « ОСОБА_7 ».
23 липня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі, актовий запис №139, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3 .
Судом встановлено, що 19.02.2020 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) укладено договір передачі (відступлення) майнових прав №19/02/20-А1/21.5.А предметом якого є передача (відступлення) відчужувачем набувачу майнових прав на отримання об`єкта нерухомості, договірна площа об`єкту нерухомості становить 82.15 кв.м ЖК «Акрополь» А1 кв.21.5.А», розташована на 21 поверсі, Секція «А», адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 .
18.05.2020 року ОСОБА_2 подана заява до ТОВ «ГЕФЕСТ» про розподіл об`єкту нерухомості в ЖК «Акрополь А1 кв.21.5.А», який становив 82.15 кв.м на 2 (дві) квартири (об`єкта нерухомості).
22 лютого 2021 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужував) та ОСОБА_2 укладено Угоду про розірвання договору передачі (відступлення) майнових прав №19/02/20-А1/21.5.А від 19.02.2020 року (об`єкту нерухомості в ЖК «Акрополь А1 кв.21.5.А» загальною площею 82.15 кв.м адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 .
І в цей же день укладено 2 (два) договори про передачу (відступлення) майнових прав об`єкту нерухомості в ЖК «Акрополь А1 кв.21.5.А» адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 .
22.02.2021 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) укладено договір передачі (відступлення) майнових прав № 22/02/21-А1/21.5.А предметом якого є передача (відступлення) відчужувачем набувачу майнових прав на об`єкт нерухомості, квартиру будівельний номер 21.5.А, розташована на 21 поверсі, Секція «А», адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 площею, яка на момент укладання договору становить 44,55 кв.м.
22.02.2021 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужувач) та ОСОБА_1 (набувач) укладено договір передачі (відступлення) майнових прав №22/02/21-А1/21.5а.А предметом якого є передача (відступлення) відчужувачем набувачу майнових прав на об`єкт нерухомості, квартиру будівельний номер 21.5а.А, розташована на 21 поверсі, Секція «А», адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 , площею, яка на момент укладання договору становить 36,50 кв.м.
Судом встановлено і вказані обставин сторонами визнавалися, що в вищевказаних договорах передачі (відступлення) майнових прав від 22.01.2021 року вказується адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 , об`єкт нерухомості квартира будівельний номер 21.5.А та квартира будівельний номер 21.5а.А, які розташовані на 21 поверсі, Секція «А», що свідчить про те, що до 22.02.2021 року це була одна квартира загальною площею 82,15 кв.м, яка в подальшому розділена на 2 (дві) самостійні квартири на набувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 заявою від 18.06.2021 року надала згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_1 будь-яких правочинів щодо розпорядження нерухомим та/або рухомим майном та/або майновими правами, грошовими коштами, що є їх спільною власністю. Зазначила, що договори, які будуть укладатися за участю її чоловіка , відповідають інтересам їх сім`ї, та погоджується з тим, що усі умови договорів, в тому числі ціна, порядок розрахунків, визначалися її чоловіком самостійно.
24.06.2021 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужував) та ОСОБА_1 (набувач) і ОСОБА_5 (новий набувач) укладено договір передачі (відступлення) майнових прав №22/02/21-А1/21.5а.А від 22 лютого 2021 року за умовами якого набувач відступив на користь нового набувача майнові права, підставою виникнення яких є договір передачі (відступлення) майнових прав №22/02/21-А1/21.5а.А від 22 лютого 2021 року, а новий набувач набуває всі права за договором передачі (відступлення) майнових прав.
Згідно довідки від 28.01.2022 року ТОВ «ГЕФЕСТ» підтверджує оплату ОСОБА_2 договірної ціни майнових прав у повному обсязі та в строк за договором передачі (відступлення) майнових прав №22/02/21-А1/21.5.А від 22.01.2021 року.
У листі від 28.01.2022 року ТОВ «Акрополь Білдінг» зазначено перелік інвесторів (пайовиків), які брали участь в інвестуванні та фінансуванні об`єкта будівництва: квартири АДРЕСА_6 (будівельна адреса: АДРЕСА_5 ), загальною плаощею 42,4 кв.м та за яким здійснюється державна реєстрація прав ОСОБА_2 , інвестором сплачено 100% інвестицій за договором передачі (відступлення) №22/02/21-А1/21.5.А від 22.01.2021 року.
28.01.2022 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» та ОСОБА_2 укладено акт приймання-передачі майнових прав за договором передачі (відступлення) майнових прав № 22/02/21-А1/21.5.А від 22.01.2021 року, за яким набувач прийняв, а відчужував всі майнові права на квартиру АДРЕСА_6 (будівельна адреса: АДРЕСА_5 ) з урахуванням встановлених перегородок загальною площею 42,4 кв.м. Договірну ціну майнових прав, визначену у договорі, набувачем сплачено в повному обсязі та у строк відповідно до умов договору.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.06.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_2 .
Звертаючись до суду з позовом позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 42,4 кв. м, житловою площею 9,2 кв. м, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та впорядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної квартири, в обґрунтування зазначивши, що під час шлюбу з метою придбання у ТОВ «Гефест» об`єкту житлової нерухомості квартири, загальною площею 42,4 кв.м було укладено договір передачі (відступлення) майнових прав № 22/02/21-А1/21.5.А від 22.02.2021 року. За взаємною згодою подружжя майнові права на квартиру оформлені на дружину ОСОБА_2 . Після здійснення необхідних платежів за рахунок спільних сімейних коштів ТОВ «Гефест» видало документи на підставі яких державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що «статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує».
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
У частині першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частиною шостою статті 57 Сімейного кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт отримання доходу у період здійснення купівлі спірної квартири, не доведено факт витрачання його особистих або спільних коштів подружжя, які позивач отримував на придбання спільної квартири під час перебування у шлюбі із відповідачкою, оскільки судом першої інстанції не врахована конструкція норми статті 60 СК України, яка свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
ОСОБА_2 в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено здійснення оплати за квартиру, загальною площею 42,4 кв.м, житловою площею 9,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок особистих коштів, матеріали справи не містять доказів придбання квартири за особисті кошти відповідача, тому на вказану квартиру, яка придбана за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі поширюється режим спільної сумісної власності подружжя і відповідачем у встановленому законом порядку презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру, яка набута ними в період шлюбу не спростовано.
Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю.
Посилання ОСОБА_2 на те, що спільне майно, що було придбано під час шлюбних відносин за договором передачі (відступлення) майнових прав №19/02/20-А1/21.5.А між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужувач) та ОСОБА_2 про передачу майнових прав на отримання об`єкту нерухомості від підприємства, договірна площа об`єкту 82,15 кв.м «Акрополь» А1 кв.21.5.А», розташована на 21 поверсі, Секція «А», адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 , було вже поділено на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом поділу на дві самостійні квартири, не заслуговують на увагу.
Доказів того, що під час поділу майнових прав за договором №19/02/20-А1/21.5.А від 19.02.2020 року (об`єкту нерухомості в ЖК «Акрополь А1 кв.21.5.А» загальною площею 82.15 кв.м, адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 ) та укладання двох договорів про передачу (відступлення) майнових прав за якими одна квартира загальною площею 82,15 кв.м розділена на 2 (дві) самостійні квартири на набувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вони набули права особистої власності, матеріали справи не містять.
Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
24.06.2021 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужував) та ОСОБА_1 (набувач) і ОСОБА_5 (новий набувач) укладено договір передачі (відступлення) майнових прав №22/02/21-А1/21.5а.А від 22 лютого 2021 року за умовами якого набувач відступив на користь нового набувача майнові права, підставою виникнення яких є договір передачі (відступлення) майнових прав №22/02/21-А1/21.5а.А від 22 лютого 2021 року, а новий набувач набуває всі права за договором передачі (відступлення) майнових прав. Вказаний договір укладено під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі та за письмовою згодою другого з подружжя ОСОБА_2 .
Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем здійснено відчуження майнових прав, які були спільною сумісною власністю подружжя і набуті за час шлюбу з відповідачкою, та за її згодою, як другого з подружжя.
Шлюбній договір між сторонами не укладався, рішення суду про встановлення режиму окремого проживання подружжя під час шлюбу не існує.
Суд першої інстанції зазначаючи про те, що матеріали справи не дають можливість суду «поза розумним сумнівом» зробити висновок, що позивач придбав спірні квартири за особисті кошти, належним чином не врахував предмет та підстави позову із яким звернувся позивач. Так, в позовній заяві позивач просив визнати квартиру, загальною площею 42,4 кв.м, житловою площею 9,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що зареєстрована на ім?я ОСОБА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач зазначав, що 19.02.2020 року між ТОВ «ГЕФЕСТ» (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) укладено договір передачі (відступлення) майнових прав №19/02/20-А1/21.5.А предметом якого є передача (відступлення) відчужувачем набувачу майнових прав на отримання об`єкта нерухомості, договірна площа об`єкту нерухомості становить 82.15 кв.м ЖК «Акрополь» А1 кв.21.5.А», розташована на 21 поверсі, Секція «А», адреса об`єкта капітального будівництва АДРЕСА_5 , які є спільною сумісною власністю.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що спірна квартира належить ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбана за час перебування сторін у шлюбі та частки майна дружини та чоловіка є рівними. ОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру. Тому враховуючи принцип рівності часток, колегія суддів вважає за необхідне визнати за позивачем права власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42,4 кв.м.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 42,4 кв. м, житловою площею 9,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42,4 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов