Ухвала

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 946/3088/22

провадження № 61-2568ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Петровим Володимиром Степановичем, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права на 1/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ).

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/16 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Петровим В. С. на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності, вважати неподаною та повернуто заявнику (провадження № 61-16042ск24).

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що:

на виконання вимог вказаної ухвали адвокатом Петровим В. С., через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», надіслано до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, в якій, зокрема, вказано, що при зверненні до суду в 2022 року ОСОБА_2 визначила ціну позову у сумі 77 194,00 грн (вартість 1/8 частини будинку з надвірними спорудами), яка була визначена у звіті про оцінку майна № AL 180326/01, зробленого 26 березня 2018 року;

проте Верховний Суд не приймає надані докази як належні оскільки вказаний звіт про оцінку майна № AL 180326/01 зроблено 26 березня 2018 року, термін дії якого складає не більше шести місяців з дати оцінки, в той час як ОСОБА_2 звернулася до суду в травні 2022 року, а ОСОБА_1 із зустрічним позовом звернулася до суду в січні 2023 року. Враховуючи, що статтями 175 та 176 ЦПК України унормовано, що ціна позову визначається на момент звернення до суду із позовом, наданий адвокатом Петровим В. С. звіт про оцінку майна не може відображати дійсну ціну позову на момент звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до суду із позовами.

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Петровим В. С., на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року. До касаційної скарги додано звіт звіт про належну оцінку 1/8 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) від 13 лютого 2025 року, згідно якого вартість 1/8 частки становить 198 017 грн.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 297 025,50 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Петровим Володимиром Степановичем, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року всправі за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков