УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 930/1451/23

провадження № 61-4872св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Немирівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року у складі колегії суддів Панасюка О. С., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Немирівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - Немирівське РУП ГУНП

у Вінницькій області) про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2021 року працівник Немирівського РУП ГУНП у Вінницькій області склав стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за фактом керування автомобілем марки Toyota Hilux у стані алкогольного сп`яніння та направив цей протокол до суду.

Вінницький районний суд Вінницької області постановою від 21 грудня

2021 року у справі № 128/2590/21 закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП стосовно нього у зв`язку з невстановленням у його діях складу адміністративного правопорушення.

На думку позивача, у зв`язку зі зловживанням працівниками поліції наданими їм повноваженнями та намаганням незаконно притягнути його до адміністративної відповідальності йому завдано моральну шкоду, спричинену незаконним вилученням водійського посвідчення та його автомобіля.

Адміністративне переслідування тривало поза розумними термінами. Його родина сприймала його як порушника, що відбилося на загальному стані його здоров`я. До того ж, у зв`язку з вилученням автомобіля позивач був позбавлений звичних для нього зручностей та можливості заробляти собі на життя. Отже, заявник має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції, враховуючи факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього.

Посилаючись на вказане вище, ОСОБА_1 просив суд відшкодувати завдану йому шкоду з Державного бюджету України у розмірі 234 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви

їх ухвалення

Немирівський районний суд Вінницької області ухвалою від 23 червня

2023 року (у складі судді Алєксєєнка В. М.) позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачеві на підставі статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, отримавши ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29 травня 2023 року про залишення позовної заяви без руху, у відведений судом строк ОСОБА_1 не усунув визначених у цій ухвалі недоліків, тому подану ним позовну заяву потрібно вважати неподаною і повернути заявнику.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2023 року повернув особі, яка її подала, на підставі частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що підпис в апеляційній скарзі розташований не під текстом апеляційної скарги, а у лівому верхньому куті першої сторінки перед текстом цієї скарги. Оскільки апеляційна скарга не містить підпису особи, яка її подала, то вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2024 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судового рішення за пунктами 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права і що правові підстави для повернення його апеляційної скарги були відсутні.

Заявник також вказував, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладені

в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21 (адміністративне провадження № К/990/9272/22), від 28 березня 2023 року у справі

№ 120/2708/22 (адміністративне провадження № К/990/24006/22),

від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22 (адміністративне провадження № К/990/32588/22, К/990/36151/22), від 08 червня 2023 року

у справі № 120/5397/22 (адміністративне провадження № К/990/9991/23)

про те, що наявний в матеріалах справи екземпляр апеляційної скарги позивача, який в лівому верхньому куті першої сторінки під прізвищем позивача містить рукописний підпис, свідчить про те, що в розпорядженні суду апеляційної інстанції був екземпляр апеляційної скарги з рукописним підписом особи, яка її подала.

Касаційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги постановлена одноособово.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У квітні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 серпня

2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 04 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у вказаній вище справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року та витребував матеріали цивільної справи № 930/1451/23 з Немирівського районного суду Вінницької області.

У червні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 14 лютого 2025 року зупинив провадження у справі № 930/1451/23 за позовом ОСОБА_1 до Немирівського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 серпня

2023 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи

№ 930/771/23 (провадження № 61-13478сво23).

Верховний Суд ухвалою від 05 березня 2025 року поновив провадження

у справі № 930/1451/23 за позовом ОСОБА_1 до Немирівського

РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду

від 30 серпня 2023 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Немирівського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди.

Немирівський районний суд Вінницької області ухвалою від 29 травня

2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення цієї ухвали. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Немирівський районний суд Вінницької області ухвалою від 23 червня

2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачеві на підставі статті 185 ЦПК України.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2023 року в апеляційному порядку.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 червня 2023 року повернув особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У цивільному судочинстві судовий процес ініціюється з метою вирішення правової проблеми, щодо розв`язання якої сторони не дійшли згоди. Цей процес є доволі формалізованим і детально визначеним законом, тому надання його учасникам під час реалізації їхніх процесуальних прав можливості вчиняти дії, які викликатимуть сумнів щодо їхніх правових наслідків, не відповідатиме завданню цивільного судочинства.

В ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження

№ 14-72цс24) Велика Палата Верховного Суду вказала, що підпис має бути розташований після основного тексту документа для підтвердження дійсного волевиявлення особи та згоди з його змістом (пункт 35).

Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що підпис - це графічний знак або набір знаків, який особа ставить на документі для підтвердження його автентичності, згоди або авторства.

Зазвичай підпис розташовується у кінці документа після його основного тексту та відомостей про додатки (у разі їх наявності).

Наведене зумовлене тим, що підпис ідентифікує автора і слугує задля підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена із документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі, підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання і надає документу юридичну силу.

Підписання документа перед його текстом, що зумовлено винятково невмотивованим власним бажанням заявника, а так само підписання процесуального документа у будь-якому іншому місці, але не наприкінці його, та надання такому документу юридичної сили (статусу підписаного)

не узгоджуватиметься із завданням цивільного судочинства, оскільки викликатиме сумніви щодо його правових наслідків та дійсних намірів автора такого звернення.

Для процесуального закону є характерною певна послідовність викладення нормативно-правових приписів - правил поведінки, що впливає на послідовність вирішення усіх процесуальних питань, які в цивільному процесі постають перед судом та його учасниками.

Правові норми ЦПК України викладені від загальних до спеціальних, послідовно регулюють різні стадії процесу: від пред`явлення позову і до вирішення справи в суді касаційної інстанції. Певна логіка викладення нормативного матеріалу так само існує й під час визначення у процесуальному законі вимог до багатьох письмових процесуальних звернень у суді загалом і до апеляційної скарги зокрема.

Відповідно до частини другої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга повинна містити відповідні реквізити.

Стаття 356 ЦПК України, яка регламентує форму і зміст апеляційної скарги, передбачає певну послідовність викладу законодавчих приписів. Законодавець передусім зазначає, що апеляційна скарга подається у письмовій формі (частина перша цієї статті); далі - про те, що особа, яка подає апеляційну скаргу, має зазначити найменування суду, до якого подається скарга (пункт 1 частини другої), повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу (пункт 2). Наприкінці особа має зазначити перелік документів та інших матеріалів, що додаються (пункт 9).

Лише після викладення нормативних вимог до змісту апеляційної скарги

у частині третій наведеної норми права закон урегульовує, що таке процесуальне звернення має бути підписано заявником.

Тобто після визначення всього обсягу обов`язкової інформації, згаданої

у частині другій статті 356 ЦПК України, законодавець указує на те, що апеляційна скарга має бути підписана особою, яка її подає, або представником такої особи.

За наведеною логікою побудови згаданої статті процесуального закону підпис особи, яка звертається з процесуальним документом до суду, підсумовує викладене вище за текстом, що тим самим унаочнює погодження з усім тим, що в ньому наведено. Хоча формально у процесуальному законі немає формалізованої вимоги щодо розташування місця накладення підпису заявника (автора звернення), проте це випливає із його змісту і духу закону.

Наміром законодавця було структурувати вимоги до апеляційної скарги не лише у змістовному (перелік певної інформації, яку особа, що подає апеляційну скаргу, має викласти), а й логічно-послідовному (хронологічному) контексті (найменування суду, до якого подається апеляційна скарга, не повинне зазначатися наприкінці апеляційної скарги; а отже й підпис особи, яка подає апеляційну скаргу, чи її представника не має розташовуватися на початку апеляційної скарги).

ЦПК України передбачає подібні за змістом правила також і для інших процесуальних документів: заяви про забезпечення доказів (стаття 117), заяви про скасування судового наказу (стаття 170), позовної заяви

(стаття 175), відзиву (стаття 178), письмової заяви, клопотання, заперечення (стаття 183), заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285), касаційної скарги (стаття 392).

Викладене не лише забезпечує логічність, послідовність і зрозумілість викладу змісту апеляційної скарги, але й слугує запобіжником від зловживання учасниками процесу своїми процесуальними правами, оскільки унеможливить виникнення такої ситуації, коли в одному разі заявник стверджуватиме, що процесуальний документ ним підписаний, а в іншому

разі - ні.

Крім того, Верховний Суд так само повинен враховувати і стандарти, які склалися в Україні, щодо ділового письма загалом.

Загальноприйнятою практикою є розташування підпису автора документа наприкінці нього. Таке розташування підпису логічно завершує виклад думок автора та підтверджує його згоду з усім написаним вище; до того ж воно відповідає загальним правилам композиції тексту і сприяє його кращому сприйняттю. Відступ від цього стандарту може призвести до сумнівів у дійсності документа або його окремих частин.

Зміст ділового і процесуального письма так само підкоряється правилам правопису української мови: у процесуальному законі немає посилання на те, що письмо здійснюється зліва направо і згори донизу, проте є усталеним саме використання правил правопису української мови, що є обов`язковим за замовчуванням.

Безпосередньо правила про те, що підписувати документ потрібно знизу,

в правописі української мови немає. Однак існує декілька непрямих вказівок

та загальноприйнятих норм, які підтверджують доцільність такого розташування підпису:

- підпис традиційно розглядається як завершення викладення думки, підтвердження згоди з написаним. Тому його розташування наприкінці документа є логічним завершенням тексту;

- стандартна структура ділового листа передбачає, що підпис розташовується під основним текстом, після дати. Це правило стало загальноприйнятим і широко використовується у діловодстві;

- розташування підпису знизу сприяє кращому візуальному сприйняттю документа;

- розташування підпису наприкінці документа ускладнює його підробку, оскільки будь-які зміни, внесені після підписання, будуть краще помітними.

Підпис перед текстом документа не виконуватиме посвідчувальної функції щодо його змісту, може виконувати інші завдання, зокрема візування.

На цьому наголошувала Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 22 січня 2025 року у справі № 930/771/23 (провадження № 14-153цс24), такої самої позиції щодо місця розташування підпису дотримується у своїй практиці й Європейський суд з прав людини, який у роз`ясненні «Типові помилки під час заповнення заяви і як їх уникнути» (Common Mistakes in Filling in the Application Form and How to Avoid Them) помилкою № 5 визначив надсилання документів без оригінального підпису в кінці (not sending the application form with the original signature at the end).

Отже, належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання письмового документа є здійснення особою підпису після основного тексту цього документа чи відомостей про його додатки (у разі їх наявності).

Велика Палата Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовної практики відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду: від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21-а (адміністративне провадження № К/990/9272/22), від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22 (адміністративне провадження № К/990/24006/22),

від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22-а (адміністративне провадження № К/990/32588/22, К/990/36151/22), від 08 червня 2023 року

у справі № 120/5397/22 (адміністративне провадження № К/990/9991/23), щодо вирішення питання про прийняття судом документа, що не містить підпису особи, яка його подала, під текстом скарги або під відміткою про наявність додатків, та зазначила, що належним виконанням вимог процесуального закону щодо підписання письмового документа є здійснення особою підпису після основного тексту цього документа чи відомостей про його додатки (у разі їх наявності), що свідчитиме про дійсне схвалення автором документа його тексту та унеможливить спотворення його змісту. Такий підхід запобігатиме зловживанню заявником своїми процесуальними правами в частині оспорення юридичної сили документа (його підписання чи непідписання), а також усуватиме сумніви в інших учасників відповідних правовідносин щодо правових наслідків подання такого документа (пункт 73).

Крім того, у пункті 74 ухвали від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження № 14-72цс24) Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що такий підхід не звужує обсягу існуючих процесуальних прав учасників судового процесу, а створює підґрунтя для належного використання таких прав та запобігає їх зловживанню. У такому разі потреба в дотриманні завдання відповідного судочинства превалює над бажанням особи розташувати підпис в іншому місці, ніж під текстом його документа, особливо коли таке бажання не має переконливого обґрунтування.

При цьому в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року (провадження № 14-153цс24) наголошено, що правовий висновок, викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі

№ 930/191/23 (провадження № 14-72цс24), є актуальним, він не втратив своєї зрозумілості, спірні суспільні відносини не змінилися, як і їхнє правове регулювання. Тобто судова практика з указаного процесуального питання

є сталою та сформованою, підстави для відступу від неї відсутні.

Посилання заявника в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 120/11814/21-а (адміністративне провадження

№ К/990/9272/22), від 28 березня 2023 року у справі № 120/2708/22-а (адміністративне провадження № К/990/24006/22), від 17 травня 2023 року у справі № 120/2366/22-а (адміністративне провадження № К/990/32588/22, К/990/36151/22) колегія суддів відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження

№ 14-72цс24) відступила від висновків, викладених у вказаних вище постановах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на відповідне судове рішення апеляційного суду, яка не містить підпису після основного тексту документа.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу (частина друга статті 396 ЦПК України).

Касаційна скарга, подана від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року містить графічне відображення підпису, розташоване у лівому верхньому куті першої сторінки перед текстом зазначеної скарги, натомість не підписана скаржником після викладу тексту цієї скарги.

Тому касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 930/191/23 (провадження № 14-72цс24) та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 930/771/23 (провадження № 61-13478сво23).

За таких обставин касаційне провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 396 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Немирівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк