Справа № 306/1539/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Мацунич М.В., Джуга С.Д.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гецко Вікторії Василівни на рішення Свалявського районного суду від 12 липня 2024 року, у справі № 306/1539/23 (Головуючий: Уліганинець П.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Гецко В.В. звернулися в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Свалявського районного суду від 09.11.2018 року розірвано і від шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з матір`ю та спорів щодо місця проживання дітей між сторонами на було.

Позивач зазначає, що з моменту розірвання шлюбу та до 2022 року ОСОБА_1 проживала в Україні та з початком війни переїхала на тимчасове проживання до Чехії. Вважає, що відповідач взагалі не цікавився за останні три роки справами сина та доньки, їх розвитком та станом здоров`я та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Також зазначає, що ОСОБА_2 жодним чином не був позбавлений інформації щодо місця перебування дітей, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у такому спілкуванні.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Свалявського районного суду від 12 липня 2024 року у задоволенні позову представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокатом Гецко В.В. подано апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як судом не враховано, що батько жодного разу не проявляв ініціативи побачитись з дітьми, не зважаючи на те, що ОСОБА_2 разом із позивачкою та дітьми проживають в м. Прага, не підходив до дітей, не цікавився їх розвитком та станом здоров`я навчання, підготовкою до самостійного життя, при цьому не виявив бажання поспілкуватися з ними. Відповідачка перешкоджає дітям у розвитку своїх здібностей, злісно не виконує батьківські обов`язки по вихованню неповнолітніх дітей і його дії завдають шкоди інтересам дітей і це тягне негативні наслідки щодо перешкоджанні розвитку та інтересів, зокрема ОСОБА_2 не надає згоди на реєстрацію місце проживання дітей в Україні, навіть при неодноразових звертаннях позивачки та представника органу опіки та піклування Керецьківської сільської ради. Вважають що у найкращих інтересах дітей є позбавлення батьківських прав, так як діти останні чотири роки росли без батька, його підтримки та турботи. Позивачка подавала як доказ до суду першої інстанції, психологічні характеристики, які підтверджують, що діти з тривожністю говорять про свого батька, згадують що батько обіцяв придбати щось, але так і не виконує свої обіцянки і це підтверджує, що біологічний батько не приймає участі у вихованні дітей і самоусунувся з їх життя. Для сина та дочки поведінка батька тягне за собою тільки негативні наслідки, адже діти вже у такому віці, що розуміють байдуже ставлення ОСОБА_2 до них, пригнічує їх, призводить до постійної тривоги та стресу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Гецко В.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 адвоката Попик В.В., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які після розірвання шлюбу проживають з матір`ю. Спорів щодо місця проживання дітей між сторонами відсутні.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містять відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їхнього здоров`я та психічного стану. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересом дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

При постановленні рішення, суд першої інстанції зважаючи на встановлені обставини за відсутності фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, щодо його малолітніх дітей, враховуючи бажання батька спілкуватися з своїми дітьми, матеріально їх підтримує та сплачує аліменти на утримання їх, відповідач бажає приймати участь у вихованні дітей, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гецко Вікторії Василівни залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду від 12 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом: Г.Г.СОБОСЛОЙ