КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №233/5348/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/915/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року у складі судді Шевченко Т.М.,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (надалі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, в якому просило стягнути з відповідача :

заборгованість за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8 061 грн 49 коп;

нараховані відсотки за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року за період з 24 травня 2018 року по 06 червня 2018 року у розмірі 614 грн 88 коп;

штраф за невиконання умов договору застави у розмірі 87 794 грн 44 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 20 червня 2013 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 428/06/2013/0317, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 138 620 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та у строки, передбачені кредитним договором. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 17,7 % річних. За користування коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором, процентна ставка встановлена на рівні 22,7 % річних. Термін повернення кредитних коштів - до 19 червня 2018 року.

У зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідача виникла заборгованість. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 533 грн 31 коп.

17 лютого 2020 року виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення закінчені у зв`язку із фактичним виконанням.

Зазначає, що оскільки відповідач добровільно не виконав рішення суду про стягнення заборгованості, відтак, виходячи із встановленої судом суми заборгованості у розмірі 77 533 грн 31 коп, на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню заборгованість за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 8 061 грн 49 коп, що складається з: трьох процентів річних за період з 11 жовтня 2018 року по 27 лютого 2020 року у розмірі 2 667 грн 05 коп; інфляційних втрат за період з 11 жовтня 2018 року по 27 дютого 2020 року у розмірі 5 384 грн 44 коп.

Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача нараховані відсотки за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року за період з 24 травня 2018 року по 06 червня 2018 року у розмірі 614 грн 88 коп.

Також представник позивача просить стягнути з відповідача штраф, передбачений п. 4.2 договору застави від 24 червня 2013 року, за період з червня 2017 року по серпень 2023 року у розмірі 87 794 грн 44 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року позов ПАТ «Укргазбанк» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивач при звернені до суду в 2018 році проявив вимоги щодо стягнення з відповідача не всієї заборгованості за кредитним договором, а правова позиція Верховного Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц стосується втрати права подальшого - після предявлення позову, нарахування відсотків за користування кредитом.

Вказує, що пунктом 12 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний факт не потребує від позивача ані доказування можливості скористатися власним правом на судовий захист у вказаний період, ані надання буд-яких клопотань про поновлення такого строку у вказаний період. Таким чином, строк позовної давності, якій не закінчився включно до 12 березня 2020 року продовжувався на весь час дії карантину.

Посилається на те, що відповідачем в свою чергу надано суду копію першої сторінки договору страхування предмету застави без підписів сторін, строк дії договору - до 19 червня 2015 року, тобто за поза межами періоду, за невиконання зобов`язання в якому позивачем заявлені грошові вимоги.

Крім того, до суду не надано доказів сплати страхових платежів, які в силу приписів ст. 18 Закону України «Про страхування» є доказом набрання таким договором страхування чинності.

Звертає увагу суду на те, що пунктом 3.3.4. договору застави закріплено як обов`язок відповідача не період дії цього договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування так і обов`язок надати банку копії договору (договорів) страхування, а також документів що підтверджують сплату страхових платежів за цим (цими) договором (договорами) страхування.

Вказано, що лист страхової компанії як звичайна вихідна кореспонденція не може вважатися належним доказом фактичного укладання страхових договорів про страхування предмету застави за спірний період та безумовно не може бути доказом виконання відповідачем вимог пункту 3.3.4 договору застави.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Божко Д.О. в інтересах ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року - без змін.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з повним з`ясуванням обставин справи та оцінкою усіх наданих доказів, що в свою тягне за собою дотримання судом першої інстанції принципу верховенства права, а рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, яка була чинною на час відкриття апеляційного провадження), апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Суд апеляційної інстанції надає учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час розгляду і доводів і міркувань інших осіб відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Як установлено матеріалами справи, 20 червня 2013 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 428/06/2013/0317, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 138 620 грн на період з 20 червня 2013 року по 19 червня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,7 % річних (а.с. 8).

На виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 червня 2013 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави № 2203/116-А, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Друговою В.А. за реєстровим номером 721, предметом застави за яким був автомобіль марки «Шкода», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 13-16).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року станом на 24 травня 2018 року в загальному розмірі 77 553 грн 31 коп (а.с. 88-89).

Постановою головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 лютого 2020 року закінчено виконавче провадження № 58785368 з примусового виконання виконавчого листа № 233/2979/18 від 19 лютого 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року станом на 24 травня 2018 року в загальному розмірі 77 553 грн 31 коп, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду (а.с. 20).

Відповідно до позовних вимог, позивач просив стягнутиз відповідача нараховані відсотків за кредитним договором № 428/06/2013/0317 від 20 червня 2013 року за період з 24 травня 2018 року по 06 червня 2018 року у розмірі 614 грн 88 коп, посилаючись на те, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області покладено в основу рішення кредитну заборгованість, що виникла станом на 24 травня 2018 року, що дає правові підстави до стягнення з ОСОБА_2 відсотків за кредитом у заявлений період.

Ухвалюючи рішення про відмову в зазначеній частин вимог, районний суд виходив з того, що позивач, звернувшись у Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області з позовом про стягнення заборгованості використав право вимоги дострокового стягнення кредитних коштів, що залишилася несплаченою, а тому банк втратив право нараховувати передбачені проценти за користування кредитом.

Такі висновки районного суду апеляційний суд вважає законними й обґрунтованими.

Як установлено матеріалами справи, та вбачається зі змісту рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року, судовим рішенням достроково стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором, в загальному розмірі 77 553 грн 31 коп, яка складається з простроченої заборгованості, у сумі 75 282 грн 31 коп та 2 271 грн та поточної заборгованості.

Пунктом 3.1 кредитного договору, укладеного між сторонами, погашення кредиту позичальником здійснюється у відповідності з графіком щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок, відкритий у відділенні АБ «Укргазбанк» в сумі не менше 1/60 від суми отриманого кредиту, що становить 2 311 грн, а останній платіж сплачується в сумі 2 271 грн не пізніше 19 червня 2018 року.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про стягнення з боржників заборгованості, Костянтинівський районний суд Донецької області свої висновки обґрунтовував положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України (а.с. 88).

Отже, зазначене свідчить про зміну кредитором строку виконання зобов`язання за рішенням суду й з боржників достроково стягнуто як прострочену заборгованість так і з урахуванням строку дії договору до 19 червня 2018 року поточну, визначену у графіку як останній платіж у сумі 2 271 грн.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Твердження апеляційної скарги про неврахування районним судом рішення Костянтинівського районного суду Донецької області, яким стягнуто з боржників не всю суму заборгованості, апеляційний суд відхиляє, остільки нарахування відсотки за користування кредитом передбачено лише при умові наявності заборгованості по тілу кредиту.

У цій справі кредитор визнав відсутнім факт наявності у боржників заборгованості по кредиту у період з 24 травня 2018 року по 19 червня 2018 року, остільки така заборгованість була стягнута достроково згаданим судовим рішенням, що з урахуванням викладеного виключає правові підстави до нарахування відсотків з 24 травня 2018 року по 18 червня 2018 року, як заявлено у позові.

Позичальник в зазначений період не користувався позикою банку, а кредитні кошти трансформувалися у боргове зобов`язання, тому відсотки за період після такої трансформації не підлягають нарахуванню.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про відсутність правових підстав до стягнення з ОСОБА_2 на користь банку відсотків за користування кредитом.

Разом з тим з висновками суду про сплив строку давності за вимогами про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також стягнення з червня 2017 року штрафу за невиконання договору застави від 20 червня 2013 року погодитися неможливо.

Як установлено, на забезпечення виконання кредитного договору від 20 червня 2013 року, між ПАТ АК «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави від 20 червня 2013 року, відповідно до умов якого предметом застави визначено автомобіль марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2 й згідно п. 3.3.4 якого заставодавець зобов`язаний на період дії договору застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договорів страхування, а також документи, що підтверджують сплату страхових платежів за договором страхування. Договір страхування укладається строком дії на один рік.

Визнаючи доведеним факт виконання боржником передбачених умовами договору застави зобов`язання, пов`язаного зі страхуванням предмету застави, суд керувався змістом долученого до справи листа ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», відповідно до якого ОСОБА_2 у період з 26 березня 2015 року по 25 березня 2022 року укладав договори страхування відносно автомобіль марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки змісту указаного листа страхової компанії, у якому йдеться про те, що протягом 2015-2022р.р. ОСОБА_2 зі страховою компанією укладав поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто страхував свою цивільно-правову відповідальність у випадку спричинення такої забезпеченим автомобілем, а не страхував його як предмет застави.

Суд залишив поза увагою відсутність у справі належних доказів на спростування тверджень позивача про невиконання боржником умов договору застави з 01 червня 2017 року шляхом надання банку документів, передбачених п.3.3.4 договору застави.

Докази виконання обов`язку щодо страхування предмету застави: договори страхування предмету застави в заявлений період, а також документи, що підтверджують сплату боржником страхових платежів, не долучено й до матеріалів справи.

Зазначене свідчить про поспішність висновків районного суду про виконання ОСОБА_2 умов договору застави у повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2 договору застави за кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4 договору застави Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого Заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3. цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобов`язання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє Заставодавця від виконання своїх зобов`язань за вказаними пунктами.

Враховуючи викладене та обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав до стягнення штрафу, передбаченого п.4.2 договору застави за період з 01 червня 2017року по строк дії кредитного договору, який достроково припинено 24 травня 2018 року, остільки умовами договору забезпечено виконання кредитного договору й у межах строку дії саме цього договору позичальник має право на отримання штрафу за порушення умов договору застави.

За наведених підстав за період невиконання ОСОБА_2 умов договору застави з 01 червня 2017 року по 24 травня 2018 року штраф за невиконання умов договору становить 14 756 грн 52 коп.

(1,5% *154 025 грн = 2 310, 38 грн - штраф за червень 2017 року. З липня 2017 року по 24 травня 2018 року розмір штрафу становить: 0,75%*154 025:100 =1 155,19 * 10 =11 551,9 + 894, 34 = 14 756, 52).

Апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про звернення банку у суд із позовом за сплином строку позовної давності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами та доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Також Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.

При застосуванні норм права Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 727/4133/22 сформував правову позицію про те, що загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму.

Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 15 вересня 2023 року, тому трирічний строк позовної давності, який продовжується у зв`язку із воєнним станом, за період з 11 жовтня 2018 року і по 17 лютого 2020 року, тобто дату виконання рішення суду, не сплив, а тому доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та відхиляються.

Отже, з урахуванням статті 257 ЦК України, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних з 11 жовтня 2018 року, тобто дати набрання чинності рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області і по дату його виконання боржником - 17 лютого 2020 року, у строк не пізніше 01 травня 2020 року, позов ним подано 19 вересня 2023 року, однак, оскільки Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20.

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Із цим позовом ПАТ АК «Укргазбанк» звернулося у суд 19 вересня 2023 року, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину й у подальшому воєнного стану, в межах позовної давності за заявленими по справі вимогами знаходиться період з червня 2017 року.

Як установлено матеріалами справи, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення № 233/2979/18 Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 77 553 грн 31 коп, було закінчено 17 лютого 2020 року у зв`язку із повним виконанням рішення суду (а.с. 20).

За наведених підстав апеляційний суд визнає поспішними висновки районного суду про відсутність підстав застосування до виниклих правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України й стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з дати набрання чинності рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 553 грн 31 коп й по дату його виконання боржником, тобто за період з 11 жовтня 2018 року по 17 лютого 2020 року.

Відповідачем не спростовано долучений до справи банком розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, визначений за період з дати набрання чинності рішенням суду - 11 жовтня 2018 року й по 27 лютого 2020 року на суму кредитної заборгованості, який відповідно, становить 2 677 грн 05 коп та 5 384 грн 44 коп (а.с. 7).

Разом з тим, враховуючи виконання боржником рішення суду не 27, а 17 лютого 2020 року, апеляційний суд вважає за необхідне провести нарахування відповідних грошових коштів у відповідності до обставин справи у зв`язку з чим 3% річних становить 2 646 грн 08 коп, а інфляційні втрати, незважаючи на необхідність збільшення заявленої суми на 28 грн 87 коп (у лютому 2020 року індекс інфляції становив від`ємне число - 99,75%), визначити в межах суми заявлених вимог - 5 384 грн 44 коп, остільки суд не має права погіршити становище відповідача.

Отже, як установлено, у період з 11 жовтня 2018 року по 17 лютого 2020 року боржник не виконав зобов`язання за кредитом, не повернув банку борг у сумі 77 553 грн 31 коп, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення з нього за період з 11 жовтня 2018 року по 17 лютого 2020 року 3 % річних у розмірі 2 646 грн 08 коп та інфляційні втрати - 5 384 грн 44 коп, а також 14 756 грн 52 коп штрафу за невиконання умов договору застави.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також штрафу за невиконання умов договору застави, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню а по справі в цій частині слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду скасовано в частині вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 393 грн 53 грн (2 684 +3 220,80 х 23,6%).

В іншій частині вимог рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також штрафу за невиконання умов договору застави скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову й стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» () 3 % річних у розмірі 2 646 грн 08 коп, 5 384 грн 44 коп інфляційних втрат, а також 14 756 грн 52 коп штрафу за невиконання умов договору застави.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» () судовий збір, у сумі 1 393 грн 53 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: