ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/110/23 Провадження 2/636/533/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючої судді Золотоверхої О. О.,

за участі секретаря судового засідання Караулової О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Аніщенко К.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідача Малинівської СВА Семер`янова М.І.,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , Головне управління держгеокадастру у Харківській області, про визнання рішення щодо розпорядження земельної ділянкою недійсним та скасування свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2023 представник позивача адвокат Аніщенко К.М. звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Малинівської селищної ради VI скликання XLIII сесії від 26.06.2014 «Про передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 »; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 26.09.2014, видане Реєстраційною службою Чугуївського МРУЮ ОСОБА_2 на земельну ділянку №:00:001:0601 площею 0.1415 на з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень про внесення до Державного реєстру права власності на вказану земельну ділянку та передачі ОСОБА_2 безоплатно дану земельну ділянку; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору та проведення експертизи.

В обґрунтування позову зазначено наступне. Позивач є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Малинівської селищної ради від 21.03.2014 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розробленого ФОП Аксьоновим В.М. «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», запроектована до відведення земельна ділянка має правильну форму та межує із землями Малинівської селищної ради та земельною ділянкою. Земельна ділянка вільна від забудови і багаторічних зелених насаджень, рельєф - рівний. Проектом передбачено відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з метою оформлення права власності землі.

Відповідно до Українського класифікатора цільового використання земель, земельна ділянка віднесена: на час відведення до земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів (код 16.00), а за проектом - до земель індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва (код 02.01). Відповідно до довідки № 20.07-03-329/03-14 із державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) від 17 квітня 2014 року земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, відомості щодо обтяжень та обмежень відсутні.

Рішенням ХLVI сесії VI скликання від 26.06.2014 відповідачу законно затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 1415 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та передано безоплатно у власність ОСОБА_7 зазначену земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, вона відноситься до земель житлової та громадської забудови.

У відповідь на колективне звернення №Кол-267/02-39, Сесія селищної ради вирішила доручити селищному голові ініціювати питання про скасування рішення Малинівської селищної ради від 26.06.2014 року Про передачу безоплатно у власність ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у Чугуївському міському суді Харківської області. Відповідно до Протоколу від 21.11.2014 року смт. Малинівка Комісія Рекомендувала ОСОБА_2 змінити конфігурацію розташування земельної ділянки зі збереженням площі і привести її до вимог діючого законодавства.

У відповідь на запит з Чугуївської районної державної адміністрації, голова районної адміністрації повідомив, що у ході вивчення ситуації, щодо встановлення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , на предмет її використання для містобудівних потреб було виявлено, що при відведенні вказаної земельної ділянки не повністю враховано у проекті землеустрою охоронні зони, що порушує вимоги ст.112 Земельного кодексу України.

У відповідь на адвокатський запит від 08.04.2021 селищним головою Малинівської селищної ради було повідомлено, що навіть станом на квітень 2021 року ОСОБА_2 не виконав вимоги комісії з питань земельних відносин, використання ресурсів, охорони навколишнього середовища, які були викладені у Протоколі від 21.11.2014 року; не звертався ОСОБА_2 до Малинівської селищної ради із заявою про надання дозволу щодо внесення змін в конфігурацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Комісія сільської ради на місце не виїжджала, з метою провести заміри та підготувати технічну документацію щодо зміни конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Вказане підтверджує незаконність дій відповідачів.

Відповідно до Акту №1 обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 на предмет використання її для містобудівних потреб від 10 вересня 2015 року, комісія дійшла висновку, що вказана земельна ділянка, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 , не може використовуватися для містобудівних потреб. Окрім того, на земельній ділянці знаходиться колодязь та яр, однак новий власник почав його засипання, внаслідок чого порушився природний стік води. За висновками комісії, виявлені обмеження у використанні земельної ділянки містобудівного характеру, які не були вказані розробником проекту землеустрою фізичною особою - підприємцем Аксьоновим у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 . На вказаній земельній ділянці та вздовж неї проходять інженерні мережі: кабельні підземні лінії зв`язку, газопровід низького тиску, повітряні лінії електропередач та існуюча вулиця Базарна, дорога, пішохідний прохід місцевого значення та схил. Отже, при відведенні земельної ділянки не були враховані у проекті землеустрою повністю охоронні зони, що порушує вимоги статті 112 Земельного кодексу України. На даній земельній ділянці не можливе розташування житлового будинку та господарчих будівель і споруд відповідно до ДБН України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Земельна ділянка не придатна для забудови. Однак вказані обставини не були враховані при наданні Висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , розробником документації якої був ФОП ОСОБА_8 .

Рішення Малинівської селищної ради виконані, ОСОБА_2 набуто право власності на земельну ділянку, про що видано свідоцтво про право власності. Відповідно до Закону України «Про землеустрій» власником землевпорядної документації є її замовник, тобто ОСОБА_2 , а тому відповідальність за незбереження Проекту землеустрою покладається на нього. Встановлення факту незаконності дій Відповідачів підтверджується Висновком експертизи з питань землеустрою №12676 від 29.11.2022 року, складеним експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за заявою від 19.05.2021 адвоката Аніщенко К.М., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 .

Так, експертом зазначено, що розроблена документація із землеустрою розроблена ФОП ОСОБА_9 щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та її затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування станом на 26.06.2014 за складом, змісту та правилами оформлення, а саме вимогам ст.111,112,119 Земельного Кодексу України; ст.28,28, Закону України Про землеустрій ст.24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, п.2 Правил охорони ліній електрозв`язку, п.5 Правил охорони електричних мереж, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Таким чином, Позивач звертаючись до суду із цим позовом, надав до суду всі докази, щодо наявності підстав для визнання недійсними розпоряджень щодо затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0601, площею 0,1415 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки наслідком будівництва на вказаній земельній ділянці може стати засипання яру, що завадить природному водовідведенню талих та дощових вод та може призвести до затоплення домоволодінь та прибудинкової території позивача. Крім того, як було зазначено експертом, документація із землеустрою розроблена ФОП ОСОБА_6 щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 не відповідає вимогам п.2 Правил охорони ліній електрозв`язку, п.5 Правил охорони електричних мереж, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. А отже, будівництво на вказаній земельній ділянці, може призвести до завдання значної шкоди в забезпеченні споживачів електричною енергією, порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки та настання або можливості настання небезпечних наслідків. При цьому, порушення правил охорони електричних мереж класифікується як правопорушення в електроенергетиці.

30.03.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пекареніна А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог зважаючи на наступне.

В позовній заяві не вказано, які саме права, свободи чи законні інтереси Позивача були порушені, що стало підставою для звернення до суду. Єдине на що посилається Позивач у своїй позовній заяві, це те, що якщо ОСОБА_2 побудує на цій земельній ділянці будинок, це, можливо, призведе до завдання значної шкоди в забезпеченні споживачів електричною енергією, порушить нормальну роботу електричних мереж, спричинить їх пошкодження або нещасні випадки та настання або можливості настання небезпечних наслідків.

На даний час, хоча земельна ділянка і була виділена ОСОБА_2 під забудову, однак він ще досі не почав будівництва, тому усі доводи ОСОБА_1 є передчасними та безпідставними, виглядають, як припущення. Зазначено також, що позивач не надав до суду жодного документа про право власності або право користування земельною ділянкою, на якій перебуває його житловий будинок, що також підтверджує той факт, що права, свободи чи інтереси позивача жодним чином не порушуються. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_2 не межує з земельною ділянкою Позивача (відповідно до Акту погодження меж земельної ділянки навколо оспорюваної земельної ділянки лише землі комунальної власності, а саме Малинівської селищної ради), відстань від земельної ділянки ОСОБА_2 до будинку ОСОБА_1 ніяк не порушує права ОСОБА_1 . Зазначено, що з технічної документації, а саме з Акту погодження меж земельної ділянки від 27.03.2014, вбачається що Позивач не є суміжними землекористувачем з оспорюваною земельної ділянкою ОСОБА_2 . Натомість, відповідно до вищевказаного Акту, земельну ділянку ОСОБА_2 оточують саме землі Малинівської селищної ради з усіх сторін, більше того, з тієї ж технічної документації можна побачити, що від оспорюваної земельної ділянки до домоволодіння Позивача досить велика відстань, щоб Маковецькому можна було без перешкод заїхати автомобілем, трактором тощо, до свого домоволодіння.

ОСОБА_2 було виконано всі вимоги закону щодо приватизації спірної земельної ділянки. У технічній документації наявні висновок Сектору містобудування та архітектури Чугуївської районної державної адміністрації та висновок Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області ГУ Держземагенства України про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У висновку Сектору містобудування та архітектури Чугуївської районної державної адміністрації зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено з подальшою передачею земельної ділянки у приватну власність за умови, що дана земельна ділянки не мас обмежень/обтяжень містобудівного характеру, та вказано, вищевказаний висновок дійсний протягом одного року. У висновку Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області ГУ Дерземагенства України про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено, що обмеження/обтяження земельної ділянки відсутні (п. 6), зауваження відсутні (п. 8). Також вказано, що земельна ділянка, яка відводиться, не розташована на землях природно-заповідного, історико-культурного та землях водного фонду, у зв`язку з чим, Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області ГУ Держземагеиства України вважає, що проект землеустрою розроблено згідно норм діючого законодавства (на момент складання висновку) та погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У технічній документації мається Довідка М20.07-03-329/03-14 від 17.04.2014 з Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), у якій можна побачити, що дана земельна ділянка, відповідно до категорії земель, відноситься до земель житлової та громадської забудови, а нижче вказано, що існуючих обтяжень/обмежень немає.

У Акті погодження меж земельної ділянки від 27.03.2014 містяться підписи та печатки голови Малинівської селищної ради та Начальника Управління Дежземагенства у Чугуївському районі Харківської області, якими вони підтвердили відповідність до встановлених меж та виключення можливості заважати сусідам. З огляду на вишевикладене можна зробити висновок, що технічна документація пройшла затвердження та погодження у всіх необхідних органах/структурах для виділення ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку. У висновках, довідках та інших документах, що знаходяться у технічній документації видно, що жодних обмежень/обтяжень щодо оспорюваної земельної ділянки немає, більше того дана ділянка підпадає під категорію житлової та громадської забудови, тобто і у Генеральному плані Малинівської селищної ради дана земельна ділянка зазначена, як ділянка для житлової та громадської забудови. Якщо б Малинівська селищна рада Чугуївського району Харківської області, Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області ГУ Держземагенства України, та Сектору містобудування та архітектури Чугуївської районної державної адміністрації побачили якісь порушення, обтяження, обмеження, то, безумовно, не ставили б підписи та печатки на таких важливих документах та не передавали б у власність земельну ділянку.

Стосовно Акту №1 обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 на предмет використання її для містобудівних потреб від 10.09.2015, складеного комісією за участі головного архітектора району Старусьова П.Л. та начальника відділу землеустрою, моніторингу оцінки та ринку земель Управління Держземагенства Медінцевої К.І., відповідно до якого обстежено земельну ділянку АДРЕСА_1 комісія дійшла висновку, що вказана земельна ділянка, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 , та їх висновку, що оспорювана земельна ділянка не може використовуватися для містобудівних потреб та того, що виявлені обмеження у використанні земельної ділянки містобудівного характеру, які не були вказані розробником проекту землеустрою ФОП ОСОБА_6 у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , а саме: на вказаній земельній ділянці та вздовж неї проходять: інженерні мережі, кабельні підземні лінії зв язку, газопровід низького тиску, повітряні лінії електропередач та існуюча вулиця Базарна, дорога, пішохідний прохід місцевого значення та схил. Перелічені у акті інженерні мережі, кабельні підземні лінії зв 'язку, газопровід низького тиску, повітряні лінії електропередач дійсно наявні на оспорюваній земельній ділянці, однак ОСОБА_2 звертався у відповідні структури, стосовно усіх вищезазначених «так званих» обмежень, та отримав роз`яснення, що інженерні мережі, кабельні підземні лінії зв`язку, газопровід низького тиску, повітряні лінії електропередач можна або перенести з земельної ділянки, або заключити договори, відповідно до яких на ділянку ОСОБА_2 (на ті частини земельної ділянки, на яких газопровід, лінії зв`язку тощо) буде нанесено обмеження. Тобто, оскільки відповідні органи, які відповідають за інженерні мережі, кабельні підземні лінії зв`язку, газопровід низького тиску, повітряні лінії електропередач не звертались до ОСОБА_2 задля укладення договорів, то жодних питань до відповідача немає, а якщо будуть - то це буде спір між Відповідачем та відповідними структурами, що відповідають за газопровід, лінії зв 'язку тощо. В Акті №1 прописано, що по земельній ділянці по АДРЕСА_1 проходить існуюча вулиця Базарна, дорога, пішохідний прохід місцевого значення та схил. Як вбачається з технічної документації, знову ж таки погодженої і Малинівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, і Управлінням Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області ГУ Держземагенства України та Сектором містобудування та архітектури Чугуївської районної державної адміністрації, по оспорюваній земельній ділянці не проходить ані дорога, що проходить поряд, ані пішохідний прохід місцевого значення, який також проходить поряд із земельною ділянкою. Єдине, що знаходиться на земельній ділянці то це схил, однак оскільки відповідно до Генерального плану смт. Малинівка, він підпадає під категорію житлової та громадської забудови, тобто це питання ОСОБА_2 , як буде будувати на цій земельній ділянці.

В Акті №1 зазначено, що при відведенні земельної ділянки не були враховані у проекті землеустрою повністю охоронні зони, що порушує вимоги cт. 112 Земельного кодексу України. На даній земельній ділянці не можливе розташування житлового будинку та господарчих будівель і споруд відповідно до ДБН України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Земельна ділянка не придатна для забудови, однак з цим не можна погодитись, оскільки відповідно до Генерального плану смт. Малинівка ця територія відноситься до категорії житлової та громадської забудови, те ж саме прописано і в Довідці Управління Держземагенства у Чугуївському районі Харківської області ГУ Держземагенства України №20.07-03-329/03-14 від 17.04.2014 з Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем). Те, що ця земельна ділянка відноситься до охоронної зони ніде більше не зазначено, крім Акту №1 обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 на предмет використання її для містобудівних потреб від 10.09.2015, який можна ставити під сумнів, оскільки комісія, яка виїжджала на місцевість, не була компетентна робити такий висновок. З урахуванням викладеного, представник відповідача вважає, що позовні вимоги будуються лише на припущеннях, а підстав для задоволення позову немає.

03.04.2023 від ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшли письмові пояснення на позов, в яких зазначено, що згідно з відомостями, наданими структурним підрозділом Головного управління - відділом № 8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління, отриманими, зокрема, в порядку інформаційної взаємодії з державним реєстром речових прав на нерухоме майно, на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0601 було зареєстровано право приватної власності за на ім`я ОСОБА_2 №7078456 від 17.09.2014 року, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1415 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з картографічними матеріалами, які знаходяться в архіві відділу, на момент відведення земельна ділянка за кадастровим номером :00:001:0601 відносилась до земель 16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), розташована Харківська область, Чугуївський район, смт Малинівка. Зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору с правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року у справі № 545/1575/2 П). Таким чином, територіальна громада або об`єднана територіальна громада не може виступати відповідачем у справі. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог внаслідок неналежного складу відповідачів. Разом з цим, відповідно до статті 175 ЦПК України, у позовній заяві має бути викладений зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Відповідно до ч, 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, позивач має зазначити обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог. Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто, бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. У разі порушення цивільного права чи інтересу у особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі. Натомість, зі змісту позовної заяви не вбачається, чим саме станом на дату подання позову порушено, оспорюється чи не визнано право позивача, його свободи чи законні інтереси.

Представник позивача адвокат Аніщенко К.М. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, по суті позову посилалась на факти та обставини, наведені вище та просила суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, по суті позову пояснив, що забудова відповідачем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, засипання ним наявного на ділянці яуру може призвесчти до підтоплення його домоволодіння та інших негативних для нього та сусідів наслідків. просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Пекаренін А.А. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у позові відмовити, підтримав позицію викладену у відзиві на позов, вказував, що виходячи із пояснень позивача та третіх осіб не вбачається факту порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів саме діями чи бездіяльністю його довірителя, який не розпочинав, та не відомо - чи має намір розпочинати будівництво на спірній земельній ділянці. Тверждення позивача про ймовірність таких порушень у майбутньому, - є лише припущенням та не може слугувати підставою для задовлення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача Малинівської СВА в судовому засіданні проти задовлення позовних вимог не запере6чував, вказував, що порушення вимог чинного законондавства при вирішеннні питання про відведення спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 були встановлені відповідною комісією, що відображено у Акті №1 обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 на предмет використання її для містобудівних потреб від 10.09.2015, складеному комісією за участі головного архітектора району Старусьова П.Л. та начальника відділу землеустрою, моніторингу оцінки та ринку земель Управління Держземагенства Медінцевої К.І.

Підставою для створення цієї комісії слугували звернення позивача та інших мешканців прилеглих ділянок, які скаржились на засипання відповідачем ОСОБА_2 яру, ризик підтоплення, засипання ним громадського колодезя, перешкоди у під`їзді до належних їм ділянок з боку Жуйбороди, плани сільської ради облаштувати пішохідну доріжку через спірну земельну ділянку, тощо. Вказував, що погоджується із наданими позивачем висновками експерта про порушення вимог земельного законодавства при оформленні землевпорядчої документації відповідачем ОСОБА_2 , та, відповідно, - сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення.

Представник відповідача також пояснив, що сільстка рада зверталась до суду з приводу скасування спірного рішення, проте позитивних результатів їх звернення не дало. Станом на тепершіній час рішення ХLVI сесії VI скликання від 26.06.2014, яким відповідачу затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 1415 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та передано безоплатно у власність ОСОБА_7 зазначену земельну ділянку, не скасовно та не змінено.

Просив суд прийняти рішення у відповідності із чинним законодавством.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, пояснивши, що вважає виділення відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки незаконним, оскільки вона не є придатною для забудови та у випадку здійснення будівельних робіт відповідачем, це може призвести до підтоплення її будинку та сусідніх будинків. Вказувала, що на спірній ділянці був розташований спільний колодязь, який ОСОБА_2 засипав, через цю ділянку йде пішохідна доріжка, якою дуже давно користуються мешкані цієї та прилеглих вулиць. На запитання суду третя особа повідомила, що станом на теперішній час будівництво на спірній ділянці не здійснюється, шкода особисто їй діями відповідача не завдана, але може бути завдана в подальшому. Просила суд позов заовольнити.

ФО-П ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, пояснень на позов та/або заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

ОСОБА_5 надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі.

Від ГУ Держгеокадастру у Харківській області неодноразово надходили заяви про розгляд справи без участі представника, в якій представник підтримав позицію, викладену у письмових поясненнях.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником домоволодіння з усіма службовими та надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 30.10.1987 (копія т.1 а.с.12-13), та зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується копією паспорта позивача (т.1 а.с.10-11).

Рішенням XLVI сесії VI скликання Малинівської селишної ради від 26.06.2014 (копія т.1 а.с.14-15) ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1415 га по АДРЕСА_3 , передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :00:001:0601 площею 0.1415 га по АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою надано копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , розробленого ФО-П ОСОБА_6 у 2014 році (т.1 а.с.22-48), в якому наявні наступні документи: відомості про земельні ділянки, за рахунок яких передбачається відведення, пояснювальна записка, завдання на виконання робіт, заява ОСОБА_2 , рішення Малинівської селищної ради від 21.03.2014 про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою, рішення Малинівської селищної ради від 21.03.2014 про присвоєння поштової адреси земельній ділянці, довідка про наявність земель та їх розподіл, матеріали геодезичних вишукувань, експлікація, план відведення, кадастровий план, план меж земельної ділянки, креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру, креслення меж контурів угідь в розрізі землекористувачів, погодження меж земельної ділянки, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, перелік обмежень щодо використання земельних ділянок.

До позову надано копію першого аркушу протоколу L сесії VI скликання Малинівської селищної ради від 21.11.2014 (т.1 а.с.21), на якому розглядалося питання щодо колективних заяв щодо виділення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , який почав засипати яр, внаслідок чого не буде природного стоку води, знищення громадського колодязя та порушення розмірі проїзної частини вулиці. При цьому суд зазначає, що з наданої копії не вбачається - чи мав місце результат розгляду вказаного питання, чи прийнято за насліджками розгляду питань порядку денного якісь рішення.

22.07.2015 Комісією Малинівської селищної ради складено акт б/н (т.1 копія а.с.20) про наступне: на земельній ділянці по АДРЕСА_1 між будинками (в районі вигону) дійсно знаходився колодязь та був засипаний ОСОБА_2 .

Відомості щодо перебування вказаного колодезя у будь-чиїй власності чи то на чиємусь балансі, щодо реального господарського значення/цінності/безпеки використання вказаного колодезя матеріали справи не містять.

Згідно копії листа від 30.09.2015 №02-20/кол-117/02-38 з Малинівської селищної ради (т.1 а.с.16) 10.09.2015комісєю за участі головного архітектора району ОСОБА_10 та начальника відділу землеустрою, моніторингу оцінки та ринку земель управління держземагенства Медінцевої К.І. було обстежено земельну ділянку АДРЕСА_1 на предмет використання її для містобудівних потреб; комісія дійшла згоди і вирішила, що дана земельна ділянка не може використовуватися для містобудівних потреб та рекомендувала селищному голові звернутися до суду. До листа додано копію акту №1 від 10.09.2015 (т.1 а.с.17-19), згідно якого при виїзді за адресою АДРЕСА_1 було виявлено обмеження у використанні земельної ділянки містобудівного характеру, які не були вказані розробником проекту землеустрою ФО-П ОСОБА_6 . На вказаній земельній ділянці та вздовж неї проходять інженерні мережі: кабельні підземні лінії зв`язку, газопровід низького тиску, повітряні лінії електропередач та існуюча вулиця Базарна, дорога, пішохідний прохід місцевого значення та схил. Отже, при відведенні земельної ділянки не були враховані у проекті землеустрою повністю охоронні зони, що порушує вимоги статті 112 Земельного кодексу України. На даній земельній ділянці не можливе розташування житлового будинку та господарчих будівель і споруд відповідно до ДБН України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відомості щодо причин виконання/невиконання селищним головою рекомендацій, викладених у вищевказаному акті, - щодо звернення до суду, - матеріали справи також не містять.

Згідно копії листа від 21.04.2021 №02-01-27/789 Малинівської селищної ради (т.1 а.с.52) Жуйборода О.О. не виконав рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, використання природних ресурсів, охорони навколишнього середовища згідно протоколу від 21.11.2014; ОСОБА_2 не звертався до ради із заявою про надання дозволу щодо внесення змін в конфігурацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; за відсутності такої заяви комісія на місце не виїжджала.

При цьому суд враховує, що висновки комісії стосовно відповідача ОСОБА_2 мали виключно рекомендаційний характер.

29.11.2022 ННЦ «ІСЕ ім. Засл.проф.М.С.Бокаріуса» складено висновок експерта №12676 за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою за заявою ОСОБА_11 (копія т.1 а.с.54-75), згідно якого наданий на дослідження розроблений ФО-П ОСОБА_6 «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 » (копія) та його затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативних документам з питань землеустрою та землекористування, станом на 26.06.2014 за складом (в складі копії проекту землеустрою відсутні: акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель (у разі формування земельної ділянки); додаток до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання у разі формування земельної ділянки), в якому надається список межових знаків, переданих на зберігання, опис місцезнаходження та видимість на зі межові знаки (кроки), змістом (Ст. 111, 112 Земельного Кодексу України установлено що відомості про обмеження у використанні земель уздовж ліній зв`язку, електропередачі зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації землеустрою. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.) та правилами оформлення (матеріали проекту містять недостовірні дані), а саме вимогам ст. 111,112, 119 Земельного кодексу України; ст. 28, 29 Закону України «Про землеустрій», ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 2 Правил охорони ліній електрозв`язку, п. 5 Правил охорони електричних мереж, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Разом із цим судом враховуєься та обставина, що питання законності виділення відповідачу ОСОБА_2 спірної земельної ділянки вже було предметом судового розгляду.

Так, до суду надано копію постанови Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2020 по справі №636/2056/16-ц (т.1 а.с.152-168), згідно якої вбачається, що у червні 2016 онник ОСОБА_12 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ФО_П ОСОБА_6 ,, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області, Управління Держгеокадастру Чугуївського району Харківської області, про визнання рішень щодо розпорядження земельною ділянкою недійсними та скасування свідоцтва про право власності. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вони є власниками домоволодінь, розташованих у природному яру, схили та дно якого використовуються ними для городництва. Ними та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 власними силами підтримувався належний санітарний стан одернованих схилів та дна яру, що дозволяло організувати водотік води при опадах та таненні снігу у верхів`ї на схилах та яру і сприяло відведенню поверхневих вод від домоволодінь. Рішенням Малинівської селищної ради VI скликання XLIII сесії від 21 березня 2014 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 » ОСОБА_2 надано згоду на розробку проєкту землеустрою земельної ділянки, яка займає верхів`я яру, що проходить через їхні ділянки. Позивачі вважають, що Малинівська селищна рада повинна була відмовити ОСОБА_2 у наданні згоди на розробку проєкту землеустрою земельної ділянки у зв`язку з непридатністю її для забудови відповідно до державних будівельних норм. При прийнятті рішень щодо спірної земельної ділянки для будівництва Малинівська селищна рада не врахувала рельєф земельної ділянки, що слугує для природного водовідведення талих та дощових вод від їхніх домоволодінь. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , розроблений ФОП ОСОБА_6 , отримав позитивні висновки сектору архітектури та містобудування Чугуївської РДА та Управління Держземагентства у Чугуївському районі Харківської області, проте названі органи не врахували, що земельна ділянка має несприятливі для будівництва природні умови, оскільки за змістом проєкту землеустрою ділянка має рівний рельєф, тоді як глибина яру на ділянці ОСОБА_2 складає 5-7 метрів. Погоджений проєкт землеустрою затверджено рішенням Малинівської селищної ради VI скликання XLVI сесії від 26 червня 2014 року «Про передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 ». Рішення Малинівської селищної ради виконані, ОСОБА_2 набуто право власності на земельну ділянку, про що видано свідоцтво про право власності. За колективним зверненням мешканців домоволодінь, що розташовані поряд із яром, питання можливості використання земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 для містобудівних потреб, стало об`єктом дослідження спеціально створеної комісії, яка 10 вересня 2015 року дійшла висновку про неможливість використання земельної ділянки ОСОБА_2 для містобудівних потреб. З урахуванням уточнених вимог, позивачі просили визнати недійсним та скасувати рішення Малинівської селищної ради VI скликання XLIII сесії від 21 березня 2014 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 »; визнати недійсним та скасувати рішення Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області VI скликання XLVI сесії від 26 червня 2014 року «Про передачу безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 »; скасувати свідоцтво про право власності, НОМЕР_1 від 26 вересня 2014 року, видане реєстраційною службою Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :00:001:0601, площею 0, 1415 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року (копія т.2 а.с.51-52) позов ОСОБА_13 , ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Малинівської селищної ради VI скликання XLIII сесії від 21 березня 2014 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 »; визнано недійсним та скасовано рішення Малинівської селищної ради VI скликання XLIII сесії від 26 червня 2014 року «Про передачу безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_2 »; скасовано свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_1 ,від 26 вересня 2014 року, видане Реєстраційною службою Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 на земельну ділянку :00:001:0601, площею 0, 1415 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що підставою заявлених вимог є невідповідність інформації про земельну ділянку, зазначену у проєкті землеустрою земельної ділянки щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , фактичним даним щодо спірної земельної ділянки, внаслідок чого проєкт землеустрою незаконно затверджено, а земельну ділянку незаконно передано у власність ОСОБА_2 . Встановити ці обставини в інший спосіб, ніж шляхом проведення експертизи питань землеустрою, неможливо, так як встановлення цих обставин потребує спеціальних знань та навичок в галузі землеустрою. У разі встановлення експертним висновком невідповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, вимоги позивачів були б доведеними. Відповідно до пункту «ґ» статті 27 Закону України «Про землеустрій» власником землевпорядної документації є її замовник, тобто ОСОБА_2 , а тому відповідальність за незбереження Проекту землеустрою покладається на нього. Відповідач не був позбавлений права відновити необхідну документацію для підтвердження своїх заперечень, чим не скористався, а отже, суд встановив факт невідповідності розробленого ФОП ОСОБА_6 «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 ».

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року (копія т.1 а.с.169-185) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_13 , ОСОБА_1 відмовлено. Постанова апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 надано земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства. Будь-яких підстав вважати, що рішення органу місцевого самоврядування суперечить вимогам законодавства, відсутні. Позивачами не доведено, що будь-якими діями ОСОБА_2 порушується або може бути порушене їхнє право власності. Посилання на те, що наслідком будівництва відповідача на його земельній ділянці може стати засипання яру, що завадить природному водовідведенню талих та дощових вод та може призвести до затоплення домоволодінь та прибудинкової території позивачів, ґрунтується на припущеннях. Судових експертиз щодо цього не проведено. В суді апеляційної інстанції від учасників справи такого клопотання не надходило. Матеріали справи свідчать про те, що судову експертизу проведено не було, оскільки не надано необхідних документів для її проведення. Проте підстави вважати, що відповідач ухилявся від подання документів, необхідних для проведення експертизи, відсутні.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2020 по справі №636/2056/16-ц вирішено касаційну скаргу ОСОБА_13 , ОСОБА_1 залишено без задоволення; постанову Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

Касаційний суд зазначив, що звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_13 , ОСОБА_1 вказували на те, що земельна ділянка, отримана ОСОБА_2 у власність, знаходиться у природному яру, а отже, така земельна ділянка не придатна для забудови, при цьому надана відповідачу земельна ділянка дозволяє організувати водотік води при опадах та таненні снігу та відведенню поверхневих вод від належних їм домоволодінь. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтовані висновки на підставі досліджених та оцінених доказів, щодо відсутності підстав для визнання недійсними розпоряджень щодо затвердження проєкту землеустрою та передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0601, площею 0,1415 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивачі не надали суду доказів того, що наслідком будівництва на земельній ділянці ОСОБА_2 може стати засипання яру, що завадить природному водовідведенню талих та дощових вод та може призвести до затоплення домоволодінь та прибудинкової території позивачів. При цьому, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, відомості щодо обтяжень та обмежень відсутні, а отже, доводи касаційної скарги про те, що недоведеність позовних вимог полягає лише в тому, що ОСОБА_2 не надав проєкт землеустрою, розроблений ФОП ОСОБА_6 для проведення судової експертизи для визначення відповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не впливають на вирішення спору по суті. Вимоги позивачів по суті зводяться до того, що надана ОСОБА_2 земельна ділянка є такою, що не може передаватися у власність, оскільки не призначена для цих цілей з огляду на те, що в разі її забудови, настануть негативні наслідки для позивачів, а саме затоплення водами. Разом з тим, доказів що надана відповідачу земельна ділянка за вимогами ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» є яротворенням, суду надано не було, а отже, відсутні підстави вважати наявність порушених прав ОСОБА_13 , ОСОБА_1 . Верховний Суд звертає увагу на те, що справа, яка переглядається, перебуває на розгляді у судах із 2016 року, при цьому, за всі ці роки позивачі не надали суду жодного доказу наявності тих перешкод, загроз та небезпеки для належного їм майна, на які вони вказували у своїй позовній заяві, а отже, суд апеляційної інстанції, установивши, що земельна ділянка, передана ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, за відсутності будь-яких доказів, що ця земельна ділянка не може бути передана у власність, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. В оцінці доводів касаційної скарги Верховним Судом враховано, що за умови недоведення позивачами належними засобами доказування того, що наслідком будівництва відповідача на його земельній ділянці може стати засипання яру, що завадить природному водовідведенню талих та дощових вод та може призвести до підтоплення домоволодінь та прибудинкової територій позивачів, такі твердження носили характер припущення, з огляду на що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належного обґрунтування порушення прав позивачів, що було самостійною підставою для відмови у позові. Посилання заявників на те, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність порушення прав позивачів, оскільки не врахував, що вони були позбавлені Малинівською селищною радою права на участь у обговоренні проєкту містобудівної документації, що порушувало вимоги статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки наведеною правовою нормою регулюється питання громадського обговорення затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій, детальних планів територій, втім зазначене не було предметом розгляду у зазначеній справі. Крім того, на зазначені обставини позивачі не посилалися у поданому позові як на його підставу, отже зазначене питання не було і не могло бути досліджено судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд звертає увагу, що під час розгляду даного спору судом, сторонами, не зважаючи на висновки судів апеляційної та касаційної інстанції, наведені у вищезгаданих судових рішеннях, клопотання про проведення судових експертиз, за наслідками яких було б встановлено неможливість використання відповідачем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки за призначенням (будівництво та обслуговування житлового будинку) та без завдання шкоди правам та інтересам власників прилеглих земельних ділянок, заявлені не були.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Згідно частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону тощо.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Відповідно до пункту ґ частини 1 статті 27 вказаного Закону замовники документації із землеустрою мають право виступати власником документації із землеустрою.

Відповідно до статті 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів чи посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішення селищної ради є актами одноразового застосування і після їх реалізації вичерпують свою дію.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З аналізу наведеного вище вбачається, що у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

За змістом ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 "щодо порушеного права" за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

За позицією позивача та третьої особи ОСОБА_4 , висловленою на судовому засіданні, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування та майбутні дії відповідача ОСОБА_2 з будівництва на спірній ділянці можуть у майбутньому порушувати їх права, зокрема, призвести до підтоплення їх домівок, перешкоджати під`їзду, тощо.

Водночас, як убачається з оскаржуваного рішення відповідача, він стосується конкретно визначених суб`єктів (відповідача ОСОБА_2 ), тобто є актом індивідуальної дії.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 надано земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства. Будь - яких підстав вважати, що рішення органу місцевого самоврядування суперечить вимогам законодавства, немає.

Доводи позову щодо того, що права позивачів порушено, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Позивачем не доведено, що будь-якими діями ОСОБА_2 порушується або може бути порушене їх право власності. Посилання на те, що наслідком будівництва відповідача на його земельній ділянці може стати засипання яру, що завадить природному водовідведенню талих та дощових вод та може призвести до затоплення домоволодінь та прибудинкової території позивачів, ґрунтується на припущеннях. Судових експертиз щодо цього не проведено. Від учасників справи такого клопотання не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлено ФО-П ОСОБА_6 . Під час виготовлення проекту проведено обробку (сканування і прив`язку) планово - картографічних матеріалів, створення єдиного поля картографічної інформації по існуючих матеріалах різних масштабів, збір та аналіз даних по суміжних землекористувачах та власниках земельних ділянок з матеріалів технічної документації, матеріалів землеустрою, враховуючи довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх, матеріали геодезичних вишукувань, кадастрового плану, акт погодження меж земельної ділянки, перелік обмежень щодо використання земельної ділянки тощо. При цьому згідно висновку експерта від 29.11.2022 №12676 зазначений проект не відповідає вимогам чинного законодавства, проте позивачем не ставиться на вирішення питання про визнання проекту недійсним.

Крім того суд зазначає, що з наданого висновку не вбачається, яким чином невідповідність проекту землеустрою чинному законодавству порушує права та законні інтереси позивача.

Відповідно до частини 3 статті 3, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Наявність обмежень у використанні земельної ділянки відповідача, не зазначення охоронних зон та неможливості використання її для будівництва, матеріали справи не містять.

Згідно пункту б частини 1 статті 112 Земельного Кодексу України охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Відповідно до пункту 7.12 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» при наявності на території сільського поселення ділянок з ерозійними процесами і з яротворенням необхідно передбачати заходи, що запобігають їх наступному розвитку. В залежності від місцевих умов (наявності і виходу ґрунтових вод, тенденції яру до збільшення, ступеня закріплення його схилів, ґрунтових показників тощо) необхідно передбачати: упорядкування відведення поверхневих вод шляхом налагоджування нагірних канав і лотків на схилах ярів та їх тальвегів; терасування схилів; закріплення схилів ярів обдернуванням, садінням зелених насаджень, травосіянням; улаштування загат для зменшення швидкості течії води; закріплення ложа ярів; припинення неорганізованого скидання поверхневих вод і виробничих стоків; улаштування водовідвідних каналів, закріплення зливостоків. Примітка. В окремих випадках, з відповідним обґрунтуванням допускається передбачати засипання ярів і відведення води з водозбірної території, що тяжіє до яру, і влаштування у випадку необхідності водовідвідних канав і дренажних колекторів.

Згідно з пунктом 8.24 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» поверхневі води (дощові, талі та поливально-мийні) з селищної території відводяться за межі населеного пункту і підлягають обов`язковому очищенню на спорудах типу біоплато, а потім скидаються в водоймища, балки та яри. Поверхневі води тваринницьких підприємств повинні направлятися по відкритій системі водостоків в локальні сховища - збірники та після відповідної обробки використовуватися для зрошення сільськогосподарських культур.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з викладеним суд вважає за доцільне залишити позовну заяву без задоволення.

Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тому суд вважає за доцільне судові витрати, понесені ОСОБА_1 при зверненні до суду, - залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268, 351 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Малинівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , Головне управління держгеокадастру у Харківській області, про визнання рішення щодо розпорядження земельної ділянкою недійсним та скасування свідоцтва про право власності, - залишити без задоволення.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 при зверненні до суду, - залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду виготовлено 10.03.2025.

Суддя О. О. Золотоверха