КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/8079/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2336/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Євграфової Є.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є.,-

встановив:

У травні 2024 року ТОВ «Акцент-Банк» звернулось до суду із названим позовом.

ТОВ «Акцент-Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 262 грн 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 47 262 грн 36 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 24 969 грн 94 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 22 292 грн 42 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року названий позов задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2020 року станом на 12 квітня 2024 року у загальному розмірі 47 262 грн 36 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 28 грудня 2020 року відповідач підписав анкету-заяву з метою відкриття банківського рахунку. Позивачем надано ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою відсотків за користування у розмірі 44, 4 % на рік на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Станом на 12 квітня 2024 року загальна сума заборгованості становить 47 262 грн 36 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 969 грн 94 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 22 292 грн 42 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Акцент-Банк» зазначило, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за умовами укладеного кредитного договору № б/н від 28 грудня 2020 року.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбуваєтьсяв інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18 зробив висновок, що: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Так, підписавши анкету-заяву та ознайомившись ізумовами, правилами та тарифами надання банківських послуг, ОСОБА_1 добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12квітня2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 47 262 грн 36 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 24 969 грн 94 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 22 292 грн 42 коп.

ТОВ «Акцент-Банк» відсотки нараховувалися згідно до погоджених відповідачем тарифами та правилами надання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення відсотків позивачзазначає, що ОСОБА_1 при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування у тому числі щодо сплати процентів.

Так, застосований кредитором підхід при складанні розрахунку заборгованості нарахування відсотків за користування кредитом не суперечить нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Розрахунок, наданий позивачем, відповідачем не спростований.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеними та обгрунтованими позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та за простроченими відсотками у загальному розмірі 47 262 грн 36 коп.

Доводи апеляційної скаргою про те, що наданий позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки контррозрахунку чи доказів відсутності заборгованості у розмірі 47 262 грн 36 коп. апелянтом до суду не надано.

Разом з тим, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначив, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що відповідно до інформації щодо реєстрації місця проживання особи в ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» ОСОБА_1 не знайдено.

Судом першої інстанції направлено на вказану позивачем поштову адресу ОСОБА_1 копію ухвали від 13 травня 2024 року про відкриття провадження та примірник позовної заяви із додатками.

Зазначену ухвалу суду та примірник позовної заяви апелянт не отримав, конверт повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Повернення поштового конверта з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування ОСОБА_1 щодо відкриття провадження про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд названої справи в суді першої інстанції.

Так, пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 04 липня 2024 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення суду.

Позов акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 262 грн 36 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 10 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Є.П. Євграфова