Справа № 552/1025/25
Провадження № 2/545/939/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2025 року суддя Полтавського районного суду Полтавської області Потетій А.Г., розглянувши матеріали позовної заяви Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 з Київського районного суду м. Полтави до Полтавського районного суду Полтавської області на підставі ухвали судді від 12.02.2025 надійшла цивільна справа за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

З ухвали судді Київського районного суду м. Полтави від 12.02.2025 встановлено, що цивільну справу направлено для розгляду Полтавським районним судом Полтавської області на підставі ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Направляючи справу для розгляду до Полтавського районного суду Полтавської області, суддя виходила з того, що із відповіді Єдиного державного демографічного реєстру №1111399 від 12.02.2025 встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться у Полтавському районі.

Проте, дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що справу слід повернути до Київського районного суду м. Полтави, з наступних підстав.

Як убачається із позовної заяви, Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та послугу гарячої води, які надавалися за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, спір у даній справі виник з приводу оплати житлово-комунальних послуг, які надавалися позивачем за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позові в з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 638/1988/17) у справі за позовом КП "Харківводоканал" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Крім того, у своїй постанові від 16.02.2021 (справа 911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за надані комунальні послуги у квартиру АДРЕСА_3 , яка територіально відноситься до Київського району м. Полтави і територіальної юрисдикції Київського районного суду м. Полтави, прихожу до висновку, що вказана справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, а тому вважаю за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України повернути дану справу на розгляд до Київського районного суду м. Полтави, як помилково направлену до Полтавського районного суду Полтавської області.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України "Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини", інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст. 378 ч. 1 ЦПК України). Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, вважаю за необхідне повернути матеріали вказаної справи для розгляду до Київського районного суду м. Полтави, як помилково надіслані Полтавському районному суду Полтавської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 31, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Матеріали позовної заяви Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги - повернути до Київського районного суду м. Полтави як такі, що направлені до Полтавського районного суду Полтавської області помилково.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 15 днів з моменту проголошення.

Суддя: А. Г. Потетій