ПОСТАНОВА

Іменем України

03 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/438/23

провадження № 22-ц/4809/462/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Українська державна льотна академія, яка є правонаступником Національного авіаційного університету,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною Української державної льотної академії на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2024 року у складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету та просив:

-скасувати наказ т. в. о. ректора Національного авіаційного університету № 960/к від 26.12.2022 «Про звільнення»;

-поновити його на роботі в Льотній академії Національного авіаційного університету виконуючим обов`язки начальника Льотної академії Національного авіаційного університету з 26 грудня 2022 року;

-стягнути на свою користь заробітну плату за один робочий день 26.12.2022 в сумі 1 082 грн 68 коп, середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 15 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що наказом т. в. о. ректора Національного авіаційного університету № 960/к від 26.12.2022 «Про звільнення» ОСОБА_1 доктора технічних наук, професора, виконуючого обов`язки начальника Льотної академії Національного авіаційного університету звільнено з роботи 26 грудня 2022 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Позивач вважав вищевказаний наказ незаконним, оскільки в ньому умисно вказано неправдиві відомості, а підстава звільнення вказана формально та безпідставно, оскільки є такою, яка не настала, як наслідок звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2024 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Національного авіаційного університету Українську державну льотну академію.

Ухвала суду мотивована тим, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 07.11.2024 Національний авіаційний університет припинено та згідно з цим же витягом Державний університет «Київський авіаційний інститут» та Українська державна льотна академія є правонаступниками Національного авіаційного університету.

Згідно з розподільчим балансом, затвердженого Міністерством освіти і науки від 23.10.2024, Українська державна льотна академія є правонаступником Національного авіаційного університету в частині прав та обов`язків відокремленого структурного підрозділу Льотної академії Національного авіаційного університету, в якій і працював ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про залучення до участі у справі правонаступника, як це передбачено ст. 55 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Українська державна льотна академія просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

При постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було порушено право сторони, яка залучають, на оскарження судового рішення, адже в ухвалі Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 грудня 2024 року вказано, що зазначена ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Українська державна льотна академія не є правонаступником Національного авіаційного університету в частині вимог заявлених у позові ОСОБА_1 , а тому були відсутні будь-які підстави для здійснення судом першої інстанції заміни сторони по справі.

Згідно з розподільчим балансом Українська державна льотна академія є правонаступником відокремленого структурного підрозділу Льотна академія Національного авіаційного університету в якості позивача та/або стягувача у всіх судових справах та виконавчих провадженнях, однак Льотна академія Національного авіаційного університету не фігурувала у справі в жодному процесуальному статусі, оскільки ОСОБА_1 звернувся з позовом безпосередньо до Національного авіаційного університету.

Необгрунтованою є вказівка суду першої інстанції на неспростовний факт правонаступництва Української державної льотної академії щодо майна, прав та обов`язків Льотної академії Національного авіаційного університету, тому що правонаступництво стосовно сум, пов`язаних зі звільненням ОСОБА_1 стосується безпосередньо правонаступника Національного авіаційного університету Державного університету «Київській авіаційний інститут».

Зважаючи на завершення процесу реорганізації Льотної академії Національного авіаційного університету, вимога ОСОБА_1 не може бути задоволена, з огляду на обставини непереборного характеру, оскільки, Льотна академія Національного авіаційного університету припинила свою діяльність, посада начальника останньої не передбачена організаційною структурою, а введення її в штатний розпис є неможливим в силу унікальності посади ректора закладу вищої освіти.

Відзив на апеляційну скаргу

Від адвоката Кулібаби М. І., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу Української державної льотної академії відхилити, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2024 року залишити в силі.

Відзиву на апеляційну скаргу від Національного авіаційного університету не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представники Української державної льотної академії Письменна М. Ю. та Скляр Д. В. підтримали доводи апеляційної скарги, преставник ОСОБА_1 адвокат Кулібаба М. І. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник Національного авіаційного університету в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) зазначила, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи - сторони у справі» мають різний зміст.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106-109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (пункти 37, 38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19)).

Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України). Якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі, суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України) до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України). Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України). Заміна сторони правонаступником можлива також на стадії виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Матеріалами справи підтверджується, що в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету про поновлення на роботі (а. с. 1-9).

В грудні 2024 року позивачем було подано клопотання, в якому він просив залучити Українську державну льотну академію до участі у справі в якості відповідача, як правонаступника Національного авіаційного університету, який припинено (а. с. 155).

Відповідно до копії наказу Міністерства освіти і науки України № 1249 від 13.10.2023 «Про реорганізацію Національного авіаційного університету» вирішено реорганізувати Національний авіаційний університет шляхом поділу його на державний університет «Київський авіаційний інститут» та Українську державну льотну академію (а. с. 156-160).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 07.11.2024 Національний авіаційний університет припинено, а Державний університет «Київський авіаційний інститут» та Українська державна льотна академія є правонаступниками Національного авіаційного університету (а. с. 167-168).

Відповідно до розподільчого балансу, затвердженого Міністерством освіти і науки від 23.10.2024, Українська державна льотна академія є правонаступником Національного авіаційного університету в частині прав та обов`язків відокремленого структурного підрозділу Льотної академії Національного авіаційного університету (а. с. 161-166).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів та зазначених вимог закону дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про залучення новового відповідача в порядку ст. 55 ЦПК України.

При вирішенні вказаної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що зважаючи на завершення процесу реорганізації Льотної академії Національного авіаційного університету, вимога ОСОБА_1 не може бути задоволена, оскільки Льотна академія Національного авіаційного університету припинила свою діяльність, посада начальника останньої не передбачена організаційною структурою, а введення її в штатний розпис є неможливим в силу унікальності посади ректора закладу вищої освіти, з огляду на те, що вказаним обставинам оцінка повинна надаватись при вирішенні спору по суті.

Суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, щов ухвалі Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 грудня 2024 року помилково вказано, що зазначена ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, однак, вказані недоліки на правильні по суті висновки при вирішенні питання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача не вплинули.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Української державної льотної академії залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07.03.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник