Справа № 203/6521/24
Провадження № 2/0203/426/2025
28.02.2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Кринюк М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за теплову енергію та абонентське обслуговування,-
Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 року змінено територіальну підсудність судових справ Селидівського міського суду Донецької області шляхом їх передачі до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з 02.09.2024 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі та не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідачка за неодноразовими викликами до суду не з`явилась, про поважність причин своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала.

В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності на вказану квартиру зареєстроване за останньою 15.07.2016 року.

За вказаною адресою на ім`я відповідачки, як власника, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та позивачем протягом опалювального періоду 2016-2022 років надавались відповідні послуги з централізованого опалення.

Сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Як зазначив позивач, відповідачка свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги не виконувала, внаслідок чого, відповідно до долученого до позову розрахунку, утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016 року по 31.03.2022 року в сумі 26454 грн. 27 коп., за абонентське обслуговування за період з 01.11.2020 року по 01.10.2022 року в сумі 525 грн. 35 коп.

Також у відповідності до ст.625 ЦК України позивачем за період з 01.12.2016 року по 01.02.2022 року нараховано три відсотки річних в сумі 1293 грн. 41 коп. та інфляційні збитки в сумі 4342 грн. 61 коп.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.п.5,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», введеного в дію 01.05.2019 року, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», введеного в дію 01.05.2019 року, встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст.9 вказаного вище Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання недопустима.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, надані позивачем послуги, як власник квартири, своєчасно не оплачувала, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2016 року по 31.03.2022 року в сумі 26454 грн. 27 коп., за абонентське обслуговування за період з 01.11.2020 року по 01.10.2022 року в сумі 525 грн. 35 коп.

Також суд погоджується, що на дані правовідносини поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, враховуючи ту обставину, що відповідачка у встановлені законом строки не в повному обсязі вносила плату за надані позивачем послуги.

В зв`язку з цим, слід задовольнити і позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача у відповідності до ст.625 ЦК України за період з 01.12.2016 року по 01.02.2022 року трьох відсотків річних в сумі 1293 грн. 41 коп. та інфляційних збитків в сумі 4342 грн. 61 коп., всього таким чином стягнувши кошти в сумі 32625 грн. 64 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

В частині стягнення витрат в сумі 45 грн. за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд враховує, що виключний перелік судових витрат визначений ст.133 ЦПК України, до яких згідно пункту 3 частини 3 цієї статі віднесено лише витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

При цьому, ч.ч.1-3 ст.140 ЦПК України передбачено, що особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Оскільки доказ у вигляді Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно замовлявся позивачем самостійно, на стадії підготовки звернення до суду та надавався відповідно до встановленого для позивачка обов`язку згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України на підтвердження викладених в позовній заяві обставин щодо належності відповідачці на праві власності квартири, витрати на отримання відповідного доказу покладаються на позивача та передбачені ЦПК України підстави для їх стягнення з відповідачки відсутні.

Керуючись ст.ст.13,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, ст.ст.1,5,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, ст.ст.509,526,610,612,625 ЦК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,133,140,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за теплову енергію та абонентське обслуговування - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_3 , проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» (84207, Донецька область, Краматорський район, м.Дружківка, вул.Космонавтів, буд.39, ) кошти в сумі 32625 грн. 64 коп., з яких: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2022 року в сумі 26454 грн. 27 коп., за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2020 року по 01 жовтня 2022 року в сумі 525 грн. 35 коп. за період з 01 грудня 2016 року по 01 лютого 2022 року трьох відсотків річних в сумі 1293 грн. 41 коп. та інфляційних збитків в сумі 4342 грн. 61 коп.; а також стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 03 березня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак