Провадження №2/447/343/25
Справа №447/3579/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

10.03.2025 Миколаївський районний суд Львівської області у складі: судді Павліва В.Р., з участю секретаря судового засідання Малик О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві Львівської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звільнення від обов`язку утримувати матір,

встановив:

18.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про звільнення від обов`язку утримувати матір. Покликається на те, що є сином ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження. Іншим родичом відповідача першого ступеня спорідення є син ОСОБА_3 . Зазначає, що батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач свої батьківські обов`язки по відношенню до нього не виконувала, свідомо ухилялась від їх виконання: не піклувалась про його здоров`я, не турбувалась про духовний та моральний розвиток, не забезпечувала здобуття освіти, жодної матеріальної допомоги не надавала, а після досягнення ним 16-річного віку взагалі не цікавилась сином. ОСОБА_1 наголосив, що з 1980 і по даний час я проживаю окремо від відповідача. ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, хворіє на с-г печінки, у зв`язку з чим вимагає у позивача кошти на її утримання.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову.

Від третьої особи ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Суд дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача про звільнення від обов`язку утримувати матір та брати участь у додаткових витратах підлягають задоволенню.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ст.ст. 202, 203 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Статтею 206 СК України встановлено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Вищеназвані вимоги закону дають суду підстави вважати, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги і свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.12.1965, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 записані батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 17.12.2024, виданого Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (видане повторно), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 04.05.1999 складено відповідний актовий запис №10.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 отримує пенсію за віком.

Відповідно до копії виписки /епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №74, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено діагноз C-r печінки сT2NxMO ст. ІІ, клінічна група ІІІ.

У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним. Оскільки обов`язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов`язку із утримання своїх дітей. Так, згідно із ч.2 ст.202 Сімейного Кодексу України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. За таких обставин суд жодним чином не може зобов`язати дітей здійснювати виплату аліментів та брати участь у додаткових витратах на батьків. В інших випадках, наприклад, коли батько, мати не позбавлялися батьківських прав, повнолітні діти можуть бути звільнені судом від обов`язку їх утримувати, якщо буде встановлено, що мати чи батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, у цьому випадку для звільнення дітей від сплати аліментів достатньо лише встановлення судом факту ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків.

Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007р. №3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи те, що відповідачка беззаперечно визнала позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позовної заяви, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву задоволити.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від обов`язку утримувати та від обов`язку брати участь у додаткових витратах на утримання матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомо.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомо.

Повний текст рішення складено 10.03.2025.

Суддя Павлів В. Р.