Справа № 639/7061/24
Провадження № 2/639/271/25
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.

за участю секретаря Яременко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/7061/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом вселення, суд

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_2 із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні належними йому 11/30 частками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення; заборонити відповідачам чинити будь-які дії, спрямовані на перешкоджання у відкриванні вхідних дверей, доступі до території домоволодіння та самого будинку, користуванні будинком; зобов`язати відповідачів прибрати сигналізацію на будинку, надати комплект ключів від домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час шлюбу з ОСОБА_3 було придбано у власність частина будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави, у тому числі, визнано за ОСОБА_3 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності ОСОБА_2 право власності на 11/30 частин вказаного домоволодіння, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Наразі відповідач ОСОБА_3 чинить позивачу перешкоди у доступі до спірного домоволодіння. В домоволодінні проживає батько ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який безпосередньо чинить перешкоди у проживанні позивача у зазначеному домоволодінні, встановив сигналізацію.

ОСОБА_2 має намір посилитися в частину домоволодіння, яке належить йому на праві власності, але відповідачі чинять перешкоди, у зв`язку з чим, позивач вимушений був викликати поліцію для вирішення цього питання.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутим=ся до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом вселення.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Курило С.Л., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на оьбставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.02.2024, зокрема, визнано за ОСОБА_3 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності ОСОБА_2 право власності на 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті поділу спільної сумісної власності подружжя. ( а.с. 22-27)

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.07.2024 рішення Київського районного суду м. Полтава від 22 лютого 2024 року залишено без змін. ( а.с. 28-33)

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , не пускають його, встановили сигналізацію. Оскільки позивач не має доступу до житлового приміщення, частина якого належить йому на праві власності, він вимушений був звернутися з цього питання до органів поліції.

Відповіднодо частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 11/30 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_2 , як законний власник частини будинку, має право на користування своєю власністю.

Підставою для звернення ОСОБА_2 до суду за захистом своїх прав стала фактичне обмеження позивача у доступі до належної йому на праві власності частини будинку. У зв`язку з чим, позивач просить суд вселити його в належну йому на праві спільної часткової власності частину будинку за вищевказаною адресою та зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні спірним майном.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження заявлених позовних вимог стороною позивача було надано суду в якості доказів відповідь відділу поліції №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області та довідка про результати розгляду матеріалу ІТС ІПНП №9288 від 06.09.2024, з яких вбачається, що 06.09.2024 до відділу поліції надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 відбувається конфлікт з батьком його колишньої дружини. При виїзді працівників поліції за вказаною адресою виявлено ОСОБА_2 , який повідомив, що наразі допомоги поліції він не потребує. ( а.с. 34, 85 )

Також матеріали справи містять світлини, як пояснив в судовому засіданні представник позивача, які були зроблені в день та під час виклику поліції адресою: м. Харків, вул. Визволення, 8. ( а.с. 35-37)

Однак, суд вважає вищезазначені докази не належними, оскільки вони не містять в собі інформації щодо предмету доказування.

Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту перешкоди відповідачами у користуванні майном, що належить на праві власності позивачу, матеріали справи не містять.

Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку про те, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 259, 265, 280-282 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 346, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 109, 150 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом вселення відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст виготовлено 12 березня 2025 року.

Суддя В. В. Труханович