КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/4105/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Литвинової І.В., ухвалене в м. Київ 08 жовтня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про повернення дитини батькам,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, просили повернути малолітню дитину ОСОБА_6 , 2016 року народження, на виховання матері ОСОБА_2 та батьку ОСОБА_1 , яка була відібрана рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року в справі № 757/43244/19-ц та передана опікуну ОСОБА_4 ; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , припинити опіку ОСОБА_4 над ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Позов мотивували тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року вирішено відібрати у них як батьків малолітню дитину ОСОБА_6 , без позбавлення батьківських прав, встановлено опіку над дитиною, призначено опікуном ОСОБА_7 , стягнуто з них аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. До причин відібрання дитини від батьків судом зазначено: відповідачі не працюють; у відповідачів відсутні навички відповідального батьківства; відповідачі ухиляються від медичної допомоги для доньки; дитина відстала від розвитку і хворіла; умови проживання не відповідали гігієнічним вимогам для проживання; під час фактичного відібрання дитини відповідачі не виявили наміру спілкування з дитиною, не цікавились її здоров`ям, інтересами, успіхами; відповідачі не намагалися зустрітися і облаштувати для дитини належні умови для повноцінного життя і розвитку.

Вказували, що на даний час вони працевлаштовані, мають намір та бажання лікувати, виховувати та розвивати свою дитину, здобули навички відповідального батьківства, проте опікун чинить перешкоди у реалізації батьками своїх прав та обов`язків. На даний час вони проживають в трикімнатній квартирі у м. Києві, яка належить на праві власності матері позивача, в квартирі підготовлена дитяча кімната з окремим ліжком, книгами, проведено ремонт, власники квартири надали нотаріальну згоду на те, щоб дитина проживала за вказаною адресою. Позивачі пройшли медичний огляд та обстеження в закладах охорони здоров`я, на обліку у психіатра не перебувають. Хатні тварини (коти), які проживають разом з ними, проліковані, пройшли щеплення, отримали ветеринарні паспорти. Отже, обставини, які стали підставою для відібрання дитини у позивачів, відпали, вони переглянули своє ставлення до батьківських обов`язків та готові реалізовувати їх повною мірою.

В листопаді 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батьківських прав щодо їх доньки ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Позов мотивувала тим, що після відібрання дитини у батьків нею, ОСОБА_4 , було пройдено значний шлях з метою нормалізації фізичного та психічного здоров`я дитини, завдяки зусиллям лікарів, інших фахівців, баби і діда дитина переставала відставати у розвитку, її психічне та фізичне здоров`я значно покращилось, дитина стала соціалізованою, ходить на розвиваючі заняття. Дитина має зареєстроване місце проживання, чого не було за час проживання з біологічними батьками. Проблеми зі сном, затримка розвитку мовлення, постійне прохання їжі, нетримання сечі, яким страждала дитина, може бути пов`язане з досвідом пережитого насилля, порушенням сну та відсутністю достатнього харчування та піклування у дитини за час проживання її з батьками. При цьому майже за два роки знаходження дитини у баби та діда відповідачі жодного разу не подзвонили та не поцікавилися своєю дитиною, не передавали речі чи продукти через службу у справах дітей та сім`ї. Крім того, відповідачі не зверталися до служби у справах дітей та сім`ї з повідомленням про те, що у них наразі створені умови для проживання доньки і вони усунули причини, які передували відібранню дитини. Згідно довідок-розрахунків, сума заборгованості по аліментам відповідачів становить понад 309000 грн.

Підставами позбавлення батьківських прав зазначила п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року в позові відмовлено.

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов в повному обсязі; в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладали обставини, зазначені в позові, вказуючи, що усунувши всі недоліки, які передували відібранню дитини, звернулися з даним позовом до суду, долучивши повний пакет документів. Дитина повністю ізольована від батьків, намагання побачитись з нею успіху не мали. Під час розгляду справи у суді вони звертались до опікуна за місцем її проживання для зустрічі з дитиною, однак до дитини їх не допустили. Вони намагалися передати дитині ліки, одяг, іграшки, цікавились здоров`ям ОСОБА_8 , однак не отримували відповіді на свої питання. Служба у справах дітей також не забезпечила батькам можливості поспілкуватися з дитиною хоча б по телефону.

Вказували, що згідно акту обстеження умов проживання, встановлено належні умови для проживання дитини в квартирі, де вони проживають на даний час.

Зазначали, що представник служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації в судових засіданнях наголошував, що підтримує позицію батьків та не заперечує проти задоволення первісного позову, однак суд до уваги його думку не взяв.

Наголошували, що всі обставини, які стали підставою для відібрання дитини у позивачів, усунуті, на підтвердження чого ними надано належні докази. Суд першої інстанції частково взяв до уваги вищевикладені обставини, однак дійшов помилкового висновку, що батьки «намагалися організувати» умови для життя і розвитку дитини, хоча вони організували ці умови у повному обсязі, належному і достатньому для дитини, що підтверджується актом служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації.

Також суд не зазначив, чому доказами лише частково спростовано те, що батьки не ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, а не повністю це спростовано.

Вказували, що єдиною підставою, на яку посилається суд як на підставу для відмови у задоволенні первісного позову, є те, що дитина проживає з опікуном у Туреччині, а не на території бойових дій.

Зазначали, що не маючи жодного доказу на підтвердження цього, суд безпідставно встановив, що опікун виїхала з України саме з міркувань безпеки. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на день ухвалення рішення дитина перебуває на території Турецької Республіки.

Вважали, що опікун не проживає постійно за кордоном, а періодично повертається до України з дитиною, тим самим наражаючи її на небезпеку. Відповідач не має громадянства Туреччини чи документів на проживання у цій країні, оскільки протилежного судом не встановлено, щоб постійно там перебувати. Батьки, так само як і опікун, можуть вивезти дитину з України, оскільки сестра ОСОБА_2 проживає в Італії, а її батьки мають офіційний дозвіл на проживання в Італії, що значно покращить умови проживання там дитини з батьками, зокрема з матір`ю. Крім того, Італія, як країна Євросоюзу, є безпечнішою для дитини.

Судом безпідставно встановлено, що дитині створені належні та безпечні умови для проживання в Туреччині, оскільки суду не було надано акт обстеження умов проживання, договір оренди квартири, інші правовстановлюючі документи на житло, у якому проживає дитина. Судом безпідставно встановлено, що дитина навчається у школі та відвідує гуртки, оскільки докази на підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Зазначали, що судом не вирішено спір між батьками та опікуном, а штучно створено умови для нового судового процесу про визначення графіку спілкування батьків, не позбавлених батьківських прав, з дитиною.

Вважали, що суд вийшов за межі позовних вимог та оцінював не саму можливість повернення дитини батькам, а повернення дитини до країни походження, і не застосував ч. 3 ст. 170 СК України, чим порушив норми матеріального права.

Вказували, що суд не врахував, що саме батьки, які усунули всі недоліки, про які йшлося у рішенні про вилучення дитини, і щодо яких відсутні підстави для позбавлення батьківських прав, мають переваги над правами опікуна. Крім того, розлука з батьками понад 5 років призводить до тяжких психологічних травм дитини у майбутньому, з урахуванням чого ОСОБА_4 сама відмовилася від проведення судової психологічної експертизи, на якій раніше наполягала.

Зазначали, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме про витребування інформації про доходи відповідача, за рахунок якого вона могла б створювати для дитини належні умови для проживання. З метою перевірки аргументів ОСОБА_1 , що опікун зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння впала і отримала травму, ними було подано клопотання про витребування інформації з медичного закладу, однак у його задоволенні також було відмовлено. В результаті суд допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Наводили судову практику, викладену в постановах Верховного Суду, щодо можливості повернення дитини в Україну, пояснювали, що вживатимуть всіх необхідних заходів для безпеки дитини, в тому числі вивезення з України до безпечної країни.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 , також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправомірність та передчасність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року за зустрічним позовом та ухвалити нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що нею були надані докази винної поведінки відповідачів за зустрічним позовом та свідомого нехтування ними своїми обов`язками, які свідчать про їх ухилення від виховання дитини. За майже чотири роки знаходження дитини у баби та діда відповідачі жодного разу не подзвонили та не поцікавилися своєю дитиною, не передавали речі чи продукти через службу у справах дітей та сім`ї. Крім того, відповідачі не зверталися до служби у справах дітей та сім`ї з повідомленням про те, що у них наразі створені умови для проживання доньки і вони усунули причини, які передували відібранню дитини. На час пред`явлення до суду зустрічного позову, сума заборгованості по аліментам відповідачів становить понад 309000 грн. В подальшому рішенням суду з відповідачів було стягнуто на її користь пеню за прострочення сплати аліментів.

Вказувала, що як встановлено Шевченківським районним судом м. Києва, матеріали справи не містять доказів намагання відповідачів сплачувати кошти на утримання дитини. Суд також врахував, що представник відповідачів підтвердила факт їх неофіційного працевлаштування, однак добровільної сплати аліментів вони не здійснювали. Тому, на переконання ОСОБА_4 , єдиною метою батьків дитини за їх позовом є намагання позбутись тягаря у вигляді обов`язку сплати аліментів.

Наголошувала, що за час проживання ОСОБА_8 у сім`ї баби вона почала отримувати медичну допомогу, значно покращився її фізичний стан та стан психологічного здоров`я. На даний час дитина проживає разом з бабою і дідом у Туреччині, де відвідує школу і для неї створені всі умови для безпечного та комфортного перебування за кордоном з опікуном в умовах воєнного стану в Україні.

Вважала, що позбавлення відповідачів батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, оскільки практично з народження вона проживає та виховується у стійкому сімейному середовищі баби і діда, які створили належні умови для фізичного й духовного розвитку дитини, а ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків не змінилося. Втім, суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам і не прийняв їх до уваги, а також не навів переконливих аргументів, чому не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, незважаючи на наявність в матеріалах справи беззаперечних доказів того, що сім`я матері та батька є особливо непридатною та явно неблагополучною для виховання дочки, а мати та батько втратили інтерес до дитини, їх ставлення до своїх батьківських обов`язків не змінилося. Відповідачі свідомо нехтують батьківськими обов`язками, не цікавляться життям та здоров`ям дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування.

Від позивачів за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , у якому позивачі просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а подану ними апеляційну скаргу задовольнити.

Зазначали, що серед доводів, на які посилається відповідач, які мають стати підставою позбавлення батьківських прав, наводяться виключно ті обставини, які у 2020 році вже досліджувалися судом та стали підставою для ухвалення рішення про вилучення дитини у позивачів. На той момент ні відповідач, ні служба у справах дітей не ставили вимоги про позбавлення позивачів батьківських прав. Позивачі усунули всі обставини, які стали підставою для вилучення дитини, тому дитина має бути негайно повернута батькам. Обґрунтовуючи позов про позбавлення батьківських прав, відповідач мала б надати суду докази негативного ставлення до дитини з боку позивачів, які виникли після відібрання у них дитини, проте за відсутності таких доказів відповідач маніпулює обставинами, які перестали існувати.

Вказували, що ОСОБА_4 не надала суду доказів того, що дитина на даний час все ще перебуває за кордоном, крім того, події на території Туреччини можуть розгорнутися у війну на Близькому Сході, на підтвердження чого ними надається інформація з інтернет-ресурсу щодо небезпеки у Турецькій Республіці, тому батьки наполягають на поверненні їм дитини, яка буде в подальшому вивезена до безпечної Італії на період війни в Україні.

На підтвердження обставин лікування дитини у приватній клініці «Медиком», задовільного зовнішнього стану і вигляду дитини на момент її вилучення у батьків, просили долучити до матеріалів справи копію медичної документації ОСОБА_8 , її фотокарток.

Щодо наявності заборгованості по аліментам, пояснювали, що ОСОБА_2 повністю сплатила свою заборгованість за аліментами, а ОСОБА_1 реалізує своє нерухоме майно в порядку заходів виконавчого провадження, відтак, заборгованість, на яку посилається відповідач, відсутня. Натомість, відповідачем не надано доказів, що дитина, яка досягла шкільного віку, пішла до школи, на надано доказів наявності власних доходів опікуна, медичної документації дитини станом на 2024 рік та на підтвердження стану здоров`я опікуна, якій виповнилось 60 років, однак яка хоче позбавити батьківських прав молодих батьків.

Наводили практику Верховного Суду у справах про позбавлення батьківських прав.

Від Печерської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов відзив на апеляційні скарги, в яких Печерська РДА просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити. Постановити нове рішення у справі, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги про позбавлення батьківських прав.

Вказувала, що судом першої інстанції не було надано оцінку всім фактам та доказам, наданим ОСОБА_4 , яка в умовах сьогодення виконує всі рекомендації лікарів, дитина почала одужувати та пристосовуватися до навколишнього середовища, отримувати навички соціалізації та проживання в повноцінній сім`ї, дитина не пам`ятає своїх біологічних батьків, яких не було в її житті протягом тривалого часу. Її звичне середовище для життя та спокійного психологічного стану є у родині опікуна, яку вона називає мамою, а діда - татом, в неї наявна емоційна прив`язаність до них, вони є близькими для неї людьми.

Зазначала, що батьки дитини, починаючи з 2019 року та до 2021 року не здійснювали жодних заходів для налагодження свого життя та стосунків з дитиною, тому 21 березня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на якому були присутні батьки, членами комісії прийнято рішення на підставі наданих сторонами документів та їх пояснень про доцільність позбавлення батьківських прав.

Вважала, що позивачем за зустрічним позовом доведено ті обставини, що батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяють у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу тощо.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що підстави позбавлення батьківських прав, передбачені статтею 164 Сімейного кодексу України, зокрема пунктами 2, 3 частини першої цієї статті, на які посилається позивач ОСОБА_4 , нею не доведені.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23 серпня 2014 року та є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11 т. 1).

Актом обстеження умов проживання від 01 серпня 2019 року, складеного головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Печерської РДА у Києві на підставі повідомлення Уповноваженого Президентом України у справах дітей про порушення прав ОСОБА_9 , засвідчено умови проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, що у квартирі брудно, у кімнаті 1 на підлозі розташований матрац, стіни розмальовано дитиною, у кімнаті розташовані тарілки з кормом та горщики, на вішалках дитячі речі, поличка з книгами, у квартирі два коти, на кухні безлад, ванна кімната у задовільному стані, відносно чиста, доступу до кімнати 2 не було, оскільки дитина спала на матраці, на підлозі.

Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 07 серпня 2019 року № 39 влаштовано малолітню ОСОБА_6 , 2016 року народження, яка залишилась без батьківського піклування, до родини баби дитини - ОСОБА_4 тимчасово (а. с. 34 т. 2).

Згідно консультативного висновку клініки доктора Ігнатьєва від 12 серпня 2019 року щодо пацієнта ОСОБА_6 , 2016 року народження, поставлено діагноз: остаточні проявлення м`язової кривошиї, вальгусна деформація кісток стегна під питанням, дисфункція скошеного тазу м`язово-зв`язкового генезу, вальгусна постава стоп, поздовжня плоскостопість, сколіотична постава (а. с. 36 т. 2).

Згідно оглядів ортопеда-травматолога клініки «Мануфактура» (ТОВ «Асклепіон») від 17 серпня 2018 року, 25 січня 2020 року ОСОБА_6 , 2016 року народження, поставлено діагноз «диспластична соха плосковальгусна деформація стоп, залишкові явища рахиту (вогнута деформація грудини)» (а. с. 47 - 48 т. 2).

У клініці «Мануфактура» дитині ОСОБА_6 виконуються щеплення, згідно паспорту щеплень (а. с. 83 - 84 т. 2).

Згідно висновку № 179 від 09 вересня 2019 року психологічного обстеження, складеного міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації, результати обстеження дитини вказують на ознаки насильства (фізичного та психологічного) по відношенню до дитини з боку особи, яку вона називає «тато», при цьому дитина привітно реагує на дідуся, йде на контакт, зазначає, що не він робив боляче; проблеми зі сном, затримка розвитку мовлення, постійне прохання їжі може бути пов`язане з досвідом пережитого насильства, порушення режиму сну та відсутність достатнього харчування та піклування у дитини за час проживання з батьками (а. с. 143 - 145 т. 1).

Згідно висновку консультативно-лікувального центру патології мовлення Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 від 17 жовтня 2019 року, ОСОБА_6 поставлено діагноз розлад експресивного мовлення, вторинна затримка психічного розвитку F80.1, F83 (а. с. 39 т. 2).

Згідно висновку консультативно-лікувального центру патології мовлення Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 від 24 жовтня 2019 року, ОСОБА_6 поставлено діагноз ЗНМ 1 рівня, розвиток психічних процесів не відповідає віковій нормі, потребує корекційного впливу (а. с. 40 т. 2).

Згідно висновків консультативно-лікувального центру патології мовлення Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 від 06 лютого 2020 року, від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 , спостерігається значна позитивна динаміка розвитку мовлення та розвитку психічних процесів, проте корекційний вплив є недостатнім, дитини потребує подальшої логопедичної та психологічної корекції і розвитку (а. с. 41, 42 т. 2).

23 серпня 2019 року клінікою «Добробут» складено рекомендований план дитячого терапевтичного лікування відносно ОСОБА_6 , якій поставлено діагноз «Множинний карієс молочних зубів» (а. с. 58 т. 2); згідно актів виконаних робіт клініки «Добробут», також ТОВ «Клініка дентальної хірургії професора Весової» пацієнту ОСОБА_6 надано послуги з реставрації молочних зубів, професійної гігієни, ремінералізуючої терапії, встановлення пломб, видалення молочних зубів (а. с. 59 - 67 т. 2).

Також, згідно актів приймання-передачі наданих послуг від 17 вересня 2019 року, 19 вересня 2019 року ТОВ «Онто-Мед» надано послуги пацієнту ОСОБА_6 у вигляді консультацій логопеда та психолога, групової інтегративної сесії (а. с. 68, 70 т. 2).

Згідно довідки Освітньо-мистецького центру Творча майстерня «Світлиця», ОСОБА_6 з вересня 2019 року відвідує заняття Творчої майстерні «Світлиця»: сучасні танці, студія живопису, група раннього розвитку (а. с. 54 т. 2), відвідування яких оплачується опікуном ОСОБА_4 (а. с. 55 - 57 т. 2).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року в справі № 757/43244/19-ц, яке набрало законної сили 26 січня 2021 року, за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про відібрання малолітньої дитини, призначення і встановлення опіки, стягнення аліментів на утримання позов задоволено, відібрано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав; встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначено ОСОБА_4 , опікуном малолітньої дитини ОСОБА_6 ; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття (а. с. 12 - 22 т. 1).

Суд в справі № 757/43244/19-ц дійшов висновку про доцільність відібрання дитини, оскільки судом встановлено, що відповідачі не працюють, у них відсутні навички відповідального батьківства, вони ухиляються від медичної допомоги для малолітньої доньки, проживаючи з батьками, дитина відставала у розвитку і хворіла, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам для проживання, від часу фактичного відібрання і тимчасової передачі дитини бабусі, вони не виявляли наміру спілкування з дитиною, не цікавилися її здоров`ям, інтересами, успіхами, не намагалися зустрітися і облаштувати для неї належні умови для повноцінного життя і розвитку.

З 31 травня 2021 року місце проживання ОСОБА_6 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 у квартирі, належній на праві власності ОСОБА_4 (а. с. 71, 81 т. 2).

Наказом ТОВ «Голвуд» від 30 липня 2021 року № 30.07-К/3 ОСОБА_1 прийнято на постійну роботу на посаду оператора на автоматичних та напівавтоматичних лініях у деревообробленні з окладом відповідно штатному розпису з 02 серпня 2021 року (а. с. 24 т. 1).

Згідно характеристики, виданої ТОВ «Голвуд» 20 серпня 2021 року на ОСОБА_1 , останній зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, вміє організувати робочий процес і проконтролювати якість виконуваної роботи відповідно до поставлених завдань; завдання керівництва виконує якісно і в установлений строк; у непередбачених ситуаціях може самостійно прийняти правильне рішення; пунктуальний; у колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини і користується повагою і авторитетом у керівництва (а. с. 25 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «Голвуд» від 16 вересня 2021 року, ОСОБА_1 працює в товаристві з 02 серпня 2021 року, займає посаду оператора на автоматичних та напівавтоматичних лініях у деревообробленні, дохід за період з 02 серпня 2021 року по 31 серпня 2021 року склав 8500 грн. (а. с. 29 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «Голвуд» від 10 серпня 2022 року, відрахування зі сплати аліментів ОСОБА_1 почали виконуватись з січня 2022 року після отримання вимоги старшого державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві від 11 січня 2022 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11 січня 2022 року (а. с. 151 т. 2).

12 липня 2021 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Шахтар-Сервіс» договір про надання послуг № ШС000000280, з терміном дії до 30 червня 2022 року, за умовами якого зобов`язалася надавати послуги з прибирання на стадіоні «НСК Олімпійський», а замовник зобов`язувався приймати і оплачувати якісно надані послуги (а. с. 26 - 27 т. 1).

20 вересня 2021 року начальником відділу персоналу ТОВ «Шахтар-Сервіс» складено рекомендаційний лист № 1, згідно якого ОСОБА_2 з 12 липня 2021 року надає послуги по контролю порядку і забезпечення чистоти під час проведення матчів і культурно-масових заходів на стадіоні. Період співробітництва з ОСОБА_2 замовник розцінює як плодотворний і взаємовигідний, претензій до якості наданих послуг не було; рекомендує ОСОБА_10 як спеціаліста, який вміє працювати в команді і виконувати поставлені завдання (а. с. 30 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «Шахтар-Сервіс» від 20 вересня 2021 року, дохід ОСОБА_2 за період з 12 липня 2021 року по 31 серпня 2021 року склав 12162,59 грн. (а. с. 31 т. 1).

Згідно відповіді ТОВ «Шахтар-Сервіс» від 18 вересня 2022 року на адвокатський запит, договір з ОСОБА_2 , чинний до 30 червня 2022 року, на новий строк не укладався (а. с. 191 т. 1).

Згідно довідки ТОВ «Принцес Україна» від 17 січня 2023 року, ОСОБА_2 дійсно працює в товаристві на посаді «прибиральниця службових приміщень» на підставі наказу № 15-к від 30 грудня 2022 року, щомісячна заробітна плата згідно штатного розпису становить 15000 грн. (а. с. 48 т. 3).

22 січня 2023 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), в якій просила призначити виплату нею аліментів відповідно до її заробітної плати з місця роботи, до якої додала копію довідки про працевлаштування та зарплату від 17 січня 2023 року (а. с. 65 т. 3).

Згідно довідки Державного музею авіації ім. О.К. Антонова ВСП НАУ від 05 червня 2023 року № 112, ОСОБА_2 прийнята на роботу 01 червня 2023 року (а. с. 232 т. 3).

На а. с. 67 - 72 т. 1 знаходяться дублікати квитанцій за 2021 рік, згідно яких ОСОБА_2 здійснено перекази за виконавчим провадженням № НОМЕР_3, НОМЕР_2 по сплаті аліментів для ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6 .

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, сформованої Голосіївським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ), загальна заборгованість відповідно до виконавчого листа № 757/43244/19-ц від 25 лютого 2021 року, виданого Печерським районним судом м. Києва 25 лютого 2021 року, боржник ОСОБА_1 , станом на 01 серпня 2022 року становить 167671,31 грн. (а. с. 189 т. 1, 78 т. 2).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованої Шевченківським ВДВС м. Києва, станом на 27 вересня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 становить 121053,24 грн. (а. с. 125 т. 1).

Постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 02 грудня 2021 року в зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 14 серпня 2019 року по 01 вересня 2021 року в сумі 147571,23 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю (а. с. 37 - 40 т. 3).

Постановою державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 27 березня 2023 року у ВП № НОМЕР_3 за виконавчим листом № 757/43244/19-ц від 25 лютого 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою доручено суб`єкту оціночної діяльності визначити вартість описаного майна боржника ОСОБА_1 у вигляді земельної ділянки (а. с. 3 - 4 т. 4). Згідно висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності 31 березня 2023 року, ринкова вартість об`єкта нерухомості, належного ОСОБА_1 , становить 310775 грн. (а. с. 6 т. 4).

Згідно меморіальних ордерів та квитанцій, 21 квітня 2023 року ОСОБА_2 сплачено на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ м. Київ 15551,79 грн. за виконавчим листом № 757/43244/19, 06 квітня 2023 року - в розмірі 221145,54 грн., 08 травня 2023 року - в розмірі 19800 грн. (а. с. 238 - 242 т. 3).

12 травня 2023 року ОСОБА_11 здійснено сплату на рахунок Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва в розмірі 200000 грн. з призначенням «аліменти ОСОБА_2 за 2019 - 2020 роки, ВП № НОМЕР_2» (а. с. 27 т. 4).

Згідно довідки КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 14 травня 2021 року, ОСОБА_1 на обліку не перебуває, за психіатричною допомогою не звертався (а. с. 64 т. 1).

Згідно медичної довідки КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 1», філія № 1 від 14 травня 2021 року, ОСОБА_2 на обліку не перебуває (а. с. 65 т. 1).

Згідно сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду, виданих 03 грудня 2021 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 пройшли профілактичний наркологічний огляд, сертифікат дійсний до 03 грудня 2026 року (а. с. 108 - 109 т. 1).

Довідкою Свято-Феодосіївського ставропігійного чоловічого монастиря від 24 вересня 2021 року підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є парафіянами храму Свято-Феодосіївського ставропігійного чоловічого монастиря м. Києва з 2018 року (а. с. 66 т. 1).

Згідно заяви, підписи в якій посвідчені державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., заявники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили, що не заперечують проти проживання своєї онуки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 47 т. 1).

Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 04 жовтня 2021 року, за даними реєстрових книг Бюро, кв. АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_12 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07 грудня 1996 року № 1868 (а. с. 46 т. 1).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 грудня 2021 року, проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_3 , встановлено, що для малолітньої дитини підготовлено належну кімнату для проживання та всебічного розвитку (а. с. 106 - 107 т. 1).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 23 грудня 2021 року, проведено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_3 , встановлено, що для розвитку та виховання дитини умови є, але батьки не створили н даний час забезпечення іграшок, одягу та меблів для дитини, оскільки немає в цьому потреби у даний час (а. с. 134 - 135 т. 1).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 листопада 2022 року, здійснено обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_5 , встановлено, що для дитини створено умови для проживання, виховання, навчання належним чином (а. с. 177 т. 2).

Згідно консультативного висновку психолога КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дніпровського району м. Києва» від 18 серпня 2021 року, сімейна пара ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували психотерапевтичну допомогу впродовж останніх 6 місяців з метою відновлення психоемоційного стану внаслідок стресу, що був спричинений розлученням з донькою ОСОБА_8 , та формування навичок для відновлення батьківсько-дитячих стосунків. Батьки здобули навички відповідального батьківства. Рекомендовано довготривалий психологічний супровід сім`ї (батьки з дитиною), та корекційно-розвиваючого заняття в умовах сенсорних кімнат центру для дитини та її батьків (а. с. 32 т. 1).

Згідно відповіді КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дніпровського району м. Києва» від 27 січня 2022 року на адвокатський запит, протягом певного часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували психологічну допомогу від психолога КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дніпровського району м. Києва» (а. с. 246 т. 1).

Згідно довідки Шевченківського районного в м. Києві Центру соціальних служб від 01 травня 2023 року № 360/1-04, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно рішення № 315 від 03 квітня 2023 року про надання соціальних послуг отримують соціальну послугу Центру відповідно держстандарту «Консультування»: відвідують курси з підвищення батьківського потенціалу «Школа батьківства», ОСОБА_2 відвідує консультацію психолога; ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відвідують курси з 22 березня 2023 року, приєднались до навчання з 6 заняття (станом на 01 травня 2023 року відвідали 6 занять), по закінченню курсу (орієнтовно в середині червня 2023 року) буде видано довідку про проходження курсу «Школа батьківства» та зазначено кількість пройдених занять (а. с. 243 т. 3).

Згідно довідки Шевченківського районного в м. Києві Центру соціальних служб від 12 червня 2023 року № 523/1-04, центр з лютого по червень 2023 року проводив курс занять «Школа батьківства», який спрямовано на підвищення виховного потенціалу батьків, ознайомлення з віковими особливостями розвитку дитини, налагодження гармонійних доброзичливих стосунків в родині, попередження конфліктів та домашнього насильства. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прослухали курс «Школа батьківства» з 22 березня 2023 року, приєднались до навчання з 6 заняття, всього відвідали 17 занять. Під час навчального курсу активно приймали участь в обговореннях, виконували рекомендації тренерів та домашнє завдання, опрацьовували самостійно рекомендовану літературу (а. с. 33 т. 4).

На а. с. 38 - 45 т. 1 наявне роздруковане листування ОСОБА_1 в додатку Viber з абонентом « ОСОБА_13 », номер телефону НОМЕР_1 , з травня 2021 року по серпень 2021 року, в якому ОСОБА_1 цікавився, чим займається ОСОБА_8 , та чи не потрібні їй іграшки, одяг, книги; відповіді відсутні.

Також на а. с. 70 - 95 т. 4 наявне роздруковане листування ОСОБА_1 в додатку WhatsApp з абонентом «ІНФОРМАЦІЯ_2», номер телефону НОМЕР_1 , з 19 жовтня 2023 року по 20 листопада 2023 року, за змістом якого ОСОБА_1 просив надати йому можливість поспілкуватися з дитиною засобами телефонного зв`язку та відеозв`язку, цікавився, чи відвідує дитина школу, просив зробити фотознімки дитини. Абонентом повідомлено 20 жовтня 2023 року, що необхідно дочекатися рішення суду, подальші відповіді відсутні. На а. с. 96 - 114 т. 4 наявні роздруковані скриншоти вихідних дзвінків ОСОБА_1 до абонента « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05 вересня 2023 року, надано інформацію щодо перетинання державного кордону України малолітньою ОСОБА_6 : 19 серпня 2021 року виїзд, 02 вересня 2021 року в`їзд, 29 вересня 2021 року виїзд, 13 жовтня 2021 року в`їзд, 10 грудня 2022 року виїзд, 18 квітня 2023 року в`їзд, 27 травня 2023 року виїзд (а. с. 53 т. 4).

28 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, до ГУНП у м. Києва з заявами, в яких повідомив, що ОСОБА_4 , яка є опікуном їх дитини, впродовж тривалого часу не дає їм спілкуватись з дитиною та ігнорує їх спроби дізнатись про стан та здоров`я дитини, всупереч ч. 3 ст. 249 СК України; просили відреагувати та вжити відповідних заходів (а. с. 33 - 34 т. 1).

Листом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 19 серпня 2021 року повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх звернення від 28 липня 2021 року, що представником органу опіки та піклування проведено бесіду з опікуном дитини - ОСОБА_4 , під час якої надано роз`яснення відповідно до чинного законодавства України щодо неможливості перешкоджати батькам здійснювати свій обов`язок по вихованню та утриманню дитини, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток; враховуючи, що на опікуна покладено обов`язок вжиття заходів до захисту прав та інтересів підопічного, діючи в інтересах дитини, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування пропонувала налагодити стосунки з опікуном для вирішення поставленого питання по суті (а. с. 35 - 36 т. 1).

Листом Печерського УП ГУНП у м. Києві від 05 вересня 2021 року повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх звернення, що подія не містить ознак кримінального правопорушення і не підлягає внесенню до ЄРДР (а. с. 37 т. 1).

На заяву ОСОБА_2 від 25 листопада 2021 року щодо забезпечення можливості спілкування з дочкою заступником голови Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надано відповідь від 09 грудня 2021 року, що з метою запобігання травмування психіки дитини, розглядати питання зустрічей заявника з дитиною до ухвалення судом відповідного рішення недоцільно (а. с. 12 т. 4).

27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 надано письмові пояснення інспектору ВРПП Обухівського РУП про те, що його мати ОСОБА_4 , яка є опікуном його доньки ОСОБА_6 , понад три роки не дає можливість їм з дружиною бачитися з дитиною (а. с. 180 т. 2).

Листом СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області повідомлено про відсутність даних, які б указували на наявність кримінального правопорушення за заявою (а. с. 181 т. 2).

22 березня 2023 року, 06 лютого 2023 року, 14 грудня 2022 року, 08 січня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до служби у справах дітей Печерської РДА з заявами, в яких просили повідомити місцезнаходження їхньої доньки ОСОБА_6 , сприяти та вчинити всі можливі заходи щодо забезпечення зустрічі з донькою (а. с. 70, 73, 75, 78 т. 3).

Листом від 18 квітня 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на їх звернення щодо надання інформації про малолітню ОСОБА_6 , що 11 грудня 2023 року малолітня ОСОБА_8 разом з опікуном ОСОБА_4 виїхали до Республіки Туреччина. ОСОБА_4 через додаток Viber повідомила, що задля недопущення психічного травмування дитини, спілкування можливе лише за фізичної присутності психолога та працівника служби, враховуючи висновок психолога та висновок органу опіки та піклування Печерської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. Також ОСОБА_4 повідомила, що їй неодноразово телефонували з невідомих закордонних номерів, погрожували та вимагали повернути дитину. Тому, з метою убезпечення та захисту дитини, упередження можливості її викрадення, до прийняття рішення по справі про позбавлення заявників батьківських прав, ОСОБА_4 вважає недоцільним повідомляти адресу проживання дитини задля її безпеки (а. с. 7 т. 4).

Листом від 17 квітня 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на їх звернення, що станом на 17 квітня 2023 року малолітня ОСОБА_14 разом з опікуном ОСОБА_4 виїхали за кордон до Турецької Республіки, де перебувають по теперішній час; з грудня 2022 року малолітня ОСОБА_8 не поверталася на територію України (а. с. 9 т. 4).

Листом від 09 серпня 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації відповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх звернення від 27 липня 2023 року, що за допомогою електронного додатку Viber опікун дитини ОСОБА_4 повідомила службу, що ОСОБА_8 перебуває в безпечному місці, де її життю та здоров`ю ніщо не загрожує; питання можливості спілкування з донькою по телефону чи відеозв`язку може бути вирішене заявниками тільки з її опікуном (а. с. 52 т. 4).

Листом від 26 квітня 2023 року Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила на адвокатський запит, що з часу відібрання дитини 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до органу опіки та піклування: за 2020 рік звернень не надходило, в 2021 році - звернення від 28 липня та 25 листопада 2021 року, в 2022 році - від 14 грудня 2022 року, за 2023 рік - звернення від 08 січня, 06 лютого, 22 березня 2023 року (а. с. 10 т. 4).

Згідно висновку Консультативно-лікувального центру патології мовлення від 20 січня 2022 року, складеного щодо дитини ОСОБА_6 , розвиток психічних процесів відповідає віковій нормі, мовленнєвий розвиток значно покращився у порівнянні з первинним обстеженням у 2019 році завдяки постійній систематичній роботі з дитиною та відвідуванню занять, проте корекція є недостатньою, дитина й надалі потребує систематичного корекційного логопедичного впливу (а. с. 131 т. 1).

12 вересня 2022 року спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації складено акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 , яким встановлено, що в квартирі проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_15 (баба і дід), ОСОБА_6 (онука), для дитини створені належні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку, державна допомога на дитину використовується за призначенням (а. с. 237 т. 2).

Згідно огляду лікаря КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ» та консультативного висновку спеціаліста від 23 листопада 2022 року, встановлено пацієнту ОСОБА_6 діагноз: набута деформація грудної клітки та ребер - основний, активний заключний, середньої тяжкості, вроджене вальгусне положення шийки стегнової кістки - супутній, активний, заключний, середньої тяжкості, вальгусна деформація, не класифікована в інших рубриках, ділянка гомілковостопного суглоба та стопи - супутній, активний, заключний, середньої тяжкості (а. с. 9 - 10 т. 3).

Згідно огляду психіатра дитячого ОСОБА_6 від 25 листопада 2022 року у КНП «КМПНЛ № 2» при огляді продовжується спостерігатися позитивна динаміка у розвитку психічної та мовленнєвої сфери, поводить себе звично, рівень інтелекту відповідає нормальному віковому (а. с. 12 т. 3).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року в справі № 761/5056/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 178487,12 грн., зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 167671,31 грн. (а. с. 15 - 22 т. 3).

Постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2023 року в справі № 761/5056/22 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення залишено без змін. Встановлено, що розмір заборгованості по аліментам існує досить тривалий час, що свідчить про недобросовісні дії відповідачів (а. с. 122 - 138 т. 3).

Згідно висновку про стан здоров`я заявника, наданого КНП Обухівської міської ради «Обухівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30 листопада 2022 року, ОСОБА_4 за станом здоров`я може бути опікуном (а. с. 13 т. 3).

Згідно довідки ТОВ «Заклад дошкільної освіти «Кристал Кідс» від 06 грудня 2022 року, ОСОБА_6 з 24 жовтня 2022 року і по цей день є вихованкою старшої вікової групи (а. с. 14 т. 3).

22 березня 2023 року Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією надано висновок № 105/01-383В-140 про доцільність позбавлення батьківських прав, яким встановлено, що після відібрання дитини батькам були надані повні і змістовні роз`яснення щодо можливості повернення дочки на виховання, але з того часу до грудня 2022 року від батьків не надходило жодних заяв щодо зміни їх ставлення до ситуації, жодних довідок з роботи, жодних підтверджень щодо їх участі у вихованні та утриманні дочки; враховуючи той факт, що дитиною опікуються батьки ОСОБА_1 , він не намагався налагодити з ними стосунки, не прийняв жодних спроб на виправлення ситуації. 25 січня 2023 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли пояснення-заперечення з додатками та довідка про те, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Принцес Україна» відповідно до наказу від 30 грудня 2022 року; під час засідання комісії мати дитини повідомила, що вже не працює, але проходить стажування, доказів не надала. Всі обставини та документи доводять, що батьки дитини, починаючи з 2019 року та до 2021 року не здійснювали жодних заходів для налагодження свого життя та стосунків з дитиною. Враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини від 21 березня 2023 року, керуючись ст. 164 СК України, діючи в інтересах дитини, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_6 як таких, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду за своєю дитиною (а. с. 234 - 236 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 18 травня 2023 року у справі № 760/9726/17, від 25 вересня 2024 року у справі № 759/11903/23, від 20 листопада 2024 року у справі № 757/33144/22-ц, від 27 листопада 2024 року у справі № 439/2302/23.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Суд першої інстанції вірно визначився з тим, що в обґрунтування зустрічного позову про позбавлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки ОСОБА_8 , позивач за зустрічним позовом вказала, що батьки дитини ухиляються від виконання своїх обов`язків по її вихованню, жорстоко поводяться з дитиною.

Судом першої інстанції при вирішенні зустрічного позову було правильно застосовано вищенаведені норми матеріального права та в повній мірі враховано правові висновки Верховного Суду, а також судову практику ЄСПЛ.

Так, судом першої інстанції слушно враховано, що відібрання дитини ОСОБА_6 здійснено ще 07 серпня 2019 року і з цього часу дитина постійно перебуває під опікою своєї баби ОСОБА_4 , яка у своєму позові не посилалася на те, що факти жорсткого поводження мають місце з боку батьків з часу перебування дитини під її опікою, а позов Печерської районної в м. Києві державної адміністрації у справі № 757/43244/19-ц про відібрання дитини було подано без вимог про позбавлення їх батьківських прав, і під час розгляду судом позову про відібрання дитини від батьків не було встановлено факту жорстокого поводження з дитиною.

Щодо іншої підстави позбавлення батьківських прав, а саме ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, судом першої інстанції встановлено, що належних доказів таких тверджень стороною позивача за зустрічним позовом суду не надано, натомість, батьки працювали над усуненням причин, на підставі яких доньку було відібрано, та намагалися організувати умови, для її життя і розвитку.

Суд першої інстанції правомірно врахував, що ознакою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як підставою позбавлення батьківських прав, що передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачів за зустрічним позовом відносно своєї дитини в матеріалах справи судом першої інстанції під час розгляду даної справи не встановлені.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Однак у постановах Верховного Суду від 20 березня 2024 року по справі № 204/2097/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19 також зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Тлумачення частини шостої статті 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22).

Суд першої інстанції вмотивовано не погодився з висновком Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши його необґрунтованим, оскільки батьки надали докази виправлення неналежного виконання ними батьківських обов`язків як разом з позовною заявою, поданою у жовтні 2021 року, так і протягом розгляду справи з клопотаннями про долучення доказів.

Натомість, висновок Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 22 березня 2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав зосереджений на аналізі обставин, які мали місце до ухвалення рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року про відібрання дитини, а також на обставинах проживання дитини з опікуном, яка створила для неї належні умови, та здійснення в повному обсязі останньою обов`язків опікуна, наявність у неї самостійного доходу, хоча на вирішення органу опіки та піклування ставилося питання не визначення місця проживання дитини, що мало б значення в такому випадку, а доцільності позбавлення батьківських прав.

В даному висновку не враховано всіх обставин, що мають значення, зокрема наявність конфлікту батьків з опікуном дитини, з якою дитина наразі проживає, та не досліджено, чи не створюються опікуном перешкоди у спілкуванні дитини та батьків.

Питанню умов проживання дитини з опікуном присвячена більша частина документу, ніж власне обґрунтуванню доцільності позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав, що свідчить про формальний характер даного висновку.

Також у висновку органу опіки та піклування від 22 березня 2023 року зазначено, що з грудня 2022 року від батьків не надходило жодних заяв щодо зміни їх ставлення до ситуації, жодних довідок з роботи, жодних підтверджень щодо їх участі у вихованні та утриманні дочки, а мати ОСОБА_2 повідомила, що не працює, однак проходить стажування, доказів чого не надала, однак не аргументовано жодним чином, як самі по собі ці обставини і неподання певних заяв або документів до органу опіки та піклування підтверджує свідоме нехтування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками та умисне ухилення від виконання ними батьківських обов`язків.

При цьому у висновку не наведено доказів, що характеризують особливості батька й матері як осіб, що становлять реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Такий висновок не містить підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення відповідачів за зустрічним позовом батьківських прав, а отже, є необґрунтованим.

За таких обставин апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 , що суд першої інстанції не навів переконливих аргументів, чому не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.

Встановивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення їх батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_6 .

Апеляційний суд також враховує, що бажання повернення своєї дочки до себе, здійснення батьками активних дій, спрямованих на усунення підстав, зазначених в рішенні Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2020 року в справі № 757/43244/19-ц за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини, а також враховуючи дії батька, які свідчать про намагання підтримувати психоемоційний контакт з дочкою (листування у месенджері з опікуном ОСОБА_4 , у яких батько дитини ОСОБА_1 цікавиться життям дитини, її потребами, розпитує про подробиці життя), суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, дійшов загалом обґрунтованого висновку про недостатність підстав для застосування до батьків такого крайнього, виключного і надзвичайного способу впливу, як позбавлення їх батьківських прав відносно їх малолітньої дочки.

Наведені обставини, докази на підтвердження яких містяться в матеріалах справи, спростовують безпідставні доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , що за майже чотири роки знаходження дитини у баби відповідачі жодного разу не подзвонили і не поцікавилися дитиною.

ОСОБА_4 у апеляційній скарзі посилається на те, що розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 серпня 2019 року № 528 було ухвалено відібрати у батьків ОСОБА_2 , ОСОБА_1 малолітню дочку в зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; наказом від 07 серпня 2019 року № 39 Печерської районної в м. Києві державної адміністрації влаштовано малолітню ОСОБА_6 до родини баби дитини - ОСОБА_4 тимчасово; згідно акту проживання від 01 серпня 2019 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей, засвідчено неналежні умови проживання ОСОБА_6 ; у 2020 році малолітня ОСОБА_6 була передана офіційно своїй бабі за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року в справі № 757/43244/19-ц, а також стягнуто аліменти з батьків на утримання дитини; під час розгляду судом справи № 757/43244/19-ц було встановлено, що відповідачі не працюють, у них відсутні навички відповідального батьківства, вони ухиляються від надання медичної допомоги малолітній дочці; проживаючи з батьками, дитина відставала у розвитку і хворіла, зазнавала насильства від особи, яку називала «тато», умови проживання не відповідали санітарно-гігієнічним вимогам для проживання; від часу фактичного відібрання і передачі дитини бабі батьки не виявляли наміру спілкування з дитиною, не цікавилися її здоров`ям, інтересами, успіхами, не намагалися зустрітися і облаштувати для неї належні умови для повноцінного життя та розвитку; згідно медичних висновків, через місяць після фактичного відібрання дитини у батьків в серпні 2019 року її психоемоційний стан покращився; згідно висновку лікаря логопеда за вересень 2019 року, дитина є педагогічно занедбаною; наводила висновки висновків лікарів, в тому числі консультативних висновків лікарів, за 2019 рік, вказувала, що за час знаходження онуки з бабою та дідом її фізичний та психологічний стан значно покращився, а також їй були зроблені всі щеплення за графіком.

Разом із тим, такі доводи, на які посилається ОСОБА_4 , та які, на її думку, мали стати підставою для позбавлення батьківських прав, стосуються виключно тих обставин, які у 2020 році вже досліджувалися Печерським районним судом м. Києва від 16 грудня 2020 року в справі № 757/43244/19-ц за позовом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, та стали підставою для ухвалення рішення про відібрання дитини у позивачів та передачу її під опіку ОСОБА_4 .

При цьому в межах справи № 757/43244/19-ц вимога про позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заявлялася.

Таким чином, наведені ОСОБА_4 в апеляційній скарзі обставини, які вона вважає підставами для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вже досліджувалися судом, їм була надана належна оцінка та ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Апеляційний суд погоджується зі слушними доводами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , що вдруге одні й ті ж самі обставини не можуть використовуватися проти них та бути підставою для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд не приймає доводів ОСОБА_4 в апеляційній скарзі щодо наявної сукупної заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 309000 грн., з огляду на активні дії, здійснені відповідачами за зустрічним позовом по погашенню заборгованості, оскільки згідно наявних в матеріалах справи меморіальних ордерів та квитанцій, 21 квітня 2023 року ОСОБА_2 сплачено на рахунок Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ м. Київ 15551,79 грн. за виконавчим листом № 757/43244/19, 06 квітня 2023 року - в розмірі 221145,54 грн., 08 травня 2023 року - в розмірі 19800 грн. (а. с. 238 - 242 т. 3), а 12 травня 2023 року ОСОБА_11 здійснено сплату на рахунок Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва в розмірі 200000 грн. з призначенням «аліменти ОСОБА_2 за 2019 - 2020 роки, ВП № НОМЕР_2» (а. с. 27 т. 4); постановою державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 27 березня 2023 року у ВП № НОМЕР_3 за виконавчим листом № 757/43244/19-ц від 25 лютого 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою доручено суб`єкту оціночної діяльності визначити вартість описаного майна боржника ОСОБА_1 у вигляді земельної ділянки (а. с. 3 - 4 т. 4); згідно висновку про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності 31 березня 2023 року, ринкова вартість об`єкта нерухомості, належного ОСОБА_1 , становить 310775 грн. (а. с. 6 т. 4).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , що єдиною метою батьків при зверненні з даним позовом є мета позбутися фінансового тягаря у вигляді обов`язку зі сплати аліментів, не підтверджуються належними та допустимими доказами, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , що за час проживання ОСОБА_8 у сім`ї баби вона почала отримувати медичну допомогу, значно покращився її фізичних стан та стан психологічного здоров`я, на даний час дитина проживає разом з бабою і дідом у Туреччині, де відвідує школу і для неї створені всі умови для безпечного та комфортного перебування за кордоном з опікуном в умовах воєнного стану в Україні, практично з народження дитина проживає та виховується у стійкому сімейному середовищі баби та діда, які створили належні умови для фізичного й духовного розвитку дитини - не є передбаченими ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , що батьки свідомо нехтують батьківськими обов`язками, не цікавляться життям та здоров`ям дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про повернення дитини, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 СК України, для повернення дитини батькам, врахувавши інтереси дитини.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує, що позивачі за первісним позовом дійсно вжили наступні заходи для усунення обставин, які стали підставою для відібрання у них дитини, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи:

офіційно працевлаштувались і надали докази на підтвердження цього, зокрема, впродовж розгляду справи в суді ОСОБА_2 працевлаштувалася до Державного музею авіації ім. О.К. Антонова НАУ МОН України (а. с. 232 т. 3), а ОСОБА_1 працює в ТОВ «Голвуд» на посаді посаду оператора на автоматичних та напівавтоматичних лініях у деревообробленні, в якому позитивно зарекомендував себе (а. с. 24, 25, 29 т. 1);

після відібрання дитини позивачі звернулися за допомогою до психолога КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий» Дніпровського району м. Києва та відповідно до консультативного висновку психолога від 18 серпня 2021 року отримували психотерапевтичну допомогу впродовж останніх шести місяців з метою відновлення психоемоційного стану внаслідок стресу та сформування навичок для відновлення батьківсько-дитячих стосунків, та здобули навички відповідального батьківства (а. с. 32 т. 1);

впродовж трьох місяців 2023 року позивачі пройшли курси з підвищення батьківського потенціалу «Школа батьківства» УСЗД Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (а. с. 243 - 250 т. 3, а. с. 33 т. 4);

позивачі неодноразово зверталися до опікуна ОСОБА_4 шляхом повідомлень у месенджерах, намагалися передати дитині ліки, одяг, іграшки, цікавилися станом її здоров`я (а. с. 38 - 45 т. 1, 70 - 95 т. 4);

на даний час позивачі проживають в трикімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_3 , яка належить матері ОСОБА_2 - ОСОБА_16 , у квартирі підготовлена кімната для дитини, а власник квартири надала свою нотаріально посвідчену згоду на проживання дитини в квартирі (а. с. 46, 47, 106 - 107 т. 1, 177 т. 2);

позивачі пройшли медичний огляд та обстеження в закладах охорони здоров`я, на обліку у лікаря психіатра не перебувають та за психіатричною допомогою не зверталися (а. с. 64 - 65, 108 - 109 т. 1).

Разом із тим, виходячи із тлумачення положень ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, тобто, прямого обов`язку повернення дитини батькам на суд не покладено, а отже, рішення щодо повернення батькам дитини суд приймає, виходячи із конкретних обставин кожної справи та керуючись якнайкращими інтересами дитини.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 та ОСОБА_17 подали письмові гарантії від 07 лютого 2025 року, в яких гарантували суду, що ОСОБА_8 проживатиме за межами України в Італії з матір`ю ОСОБА_8 , поки в Україні не настане мир;

у випадку, якщо за будь-яких причин, пов`язаних з підготовкою документів до виїзду, станом здоров`я чи будь-чого іншого ОСОБА_8 деякий час потрібно буде перебувати в Україні, то на кожну повітряну тривогу дитина буде з матір`ю чи іншими дорослими членами сім`ї в укритті, тепло вдягнена, з їжею, водою та у випадку необхідності з медикаментами;

відповідальне ставлення до здоров`я дитини - ними більше не будуть використовуватися методи народної медицини, а після перших проявів захворювання дитина буде доставлена до сімейного лікаря чи іншого профільного спеціаліста, з обов`язковою думкою щодо стану здоров`я дитини декількох, а не одного спеціаліста; профілактичний огляд у лікаря кожні 3 місяці або за іншим проміжком часу на вимогу лікарів; обов`язкова наявність медичної карти (копії) дитини у батьків; після повернення дитини батькам вона буде одразу оглянута всіма лікарями, в тому числі стоматологом, ендокринологом, дерматологом тощо (в Україні чи за кордоном), будуть здані всі необхідні аналізи, у випадку необхідності - надане лікування (у випадку необхідності - у приватній дорого оплачуваній клініці);

дитина буде забезпечена новим одягом та взуттям у відповідності до свого віку та сезону, в подальшому одяг та взуття буде придбано на всі сезони;

дитина буде забезпечена харчуванням - кожен день буде в наявності свіжоприготована їжа для ОСОБА_8 , завжди чистий посуд та предмети особистої гігієни;

дитина проживатиме з ними у їхньому житлі - великій трикімнатній квартирі у АДРЕСА_6 , яка знаходиться у частковій власності матері ОСОБА_8 , її баби та діда, які дуже люблять ОСОБА_8 і надали суду свою нотаріально засвідчену згоду на її проживання. Фактично, кімната, у якій проживатиме ОСОБА_8 , належить матері ОСОБА_8 - ОСОБА_18 подальшому батьки планують придбати ще одне житло. У квартирі завжди буде чисто та затишно, завжди буде підтримуватися свіжий ремонт, провітрювання, належний стан сантехніки, дитина буде забезпечена власною кімнатою, меблями, іграшками, книгами, письмовим столом, комп`ютером для навчання;

дитині буде забезпечена робота з дитячим психологом - для підтримки конструктивних взаємовідносин між ними після того, як вони не бачились вже 5 років, для забезпечення комфортного проживання доньки з ними. Буде створено максимально комфортний процес адаптації у нових умовах;

вони, батьки ОСОБА_8 , будуть постійно працювати офіційно, розвиватись, робота буде підбиратися відповідно до графіку навчання ОСОБА_8 , щоб проводити з нею більше часу;

ОСОБА_8 не буде залишатися вдома сама без нагляду;

дитина буде влаштована в навчальний заклад, облаштований укриттям, вони будуть забезпечувати їй у випадку необхідності додаткове навчання з репетиторами (за наявності такої рекомендації у працівників освіти), вона буде розвиватися на додаткових гуртках, спортивних секціях, малюванні тощо - в залежності від інтересів дитини;

вони обов`язково звернуться до служби у справах дітей за місцем проживання - щоб вони контролювали їх, перевіряли, чи повністю вони справляються зі своїми батьківськими обов`язками, з їхньої сторони будуть виконані всі їх рекомендації;

влітку вони будуть відвозити дитину на море на відпочинок;

щоб дитині було легше адаптуватися та звикнути до них, вони будуть надавати можливість спілкуватися їй з опікуном, за бажанням ОСОБА_8 .

Апеляційний суд, з урахуванням наданих позивачами гарантій, приймає до уваги, що виконання таких гарантій, які батьки надають відносно дитини, можливе виключно за умов проживання дитини разом з ними.

Водночас, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 гарантували суду, що поки в Україні не настане мир, ОСОБА_8 проживатиме за межами України в Італії з матір`ю ОСОБА_8 у її матері, а отже обов`язок дотримання належних умов проживання дитини в даному випадку фактично покладається позивачами на іншу особу - матір ОСОБА_2 , яка відповідних гарантій суду не надавала, і фактично ними за змістом цих гарантій перекладається виконання батьківських обов`язків на бабу неповнолітньої ОСОБА_6 , що не свідчить про свідомий, зважений та відповідальний підхід до їх виконання.

Апеляційний суд враховує, що позивачами не надавалися докази обстеження умов проживання матері позивача ОСОБА_17 у Італії та відповідно можливість проживання з нею малолітньої дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачами не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів, що повернення батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їх дитини ОСОБА_6 , яку вони мають намір взяти у випадку задоволення їх позову для тимчасового проживання на невизначений час та для виховання з невстановленими судом умовами проживання, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що розлука з батьками понад п`ять років призводить до тяжких психологічних травм дитини у майбутньому, є нічим не підтвердженими припущеннями, не підтверджується відповідними висновками спеціалістів, експертними висновками та відхиляються апеляційним судом.

Суди повинні з урахуванням обставин справи оцінити найкращі інтереси дитини, зокрема забезпечення стабільного, надійного середовища перебування, навчання та розвитку дитини.

Апеляційний суд враховує, що дитина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі повернення її батькам буде відібрана від опікуна, яка є її близьким родичем (бабою), в сім`ї якої вона проживає тривалий час з 01 серпня 2019 року, що є значною частиною її усвідомленого життя, згідно віку та зрілості.

Апеляційний суд приймає до уваги, що із відповідною заявою до органу опіки та піклування щодо визначення графіку і часу спілкування батьків з дитиною або до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зверталися.

Враховуючи повну відсутність контактів батьків з дитиною, як шляхом зустрічей, так і засобами телефонного аудіо,- відеозв`язку, починаючи з 01 серпня 2019 року і по даний час, про що вони самі вказували в позові, в зв`язку з чим дитина могла втратити психоемоційний зв`язок з батьками, повернення її до батьків без попереднього поступового відновлення цього зв`язку шляхом визначення графіку і часу спілкування батьків з дитиною не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме про витребування інформації про доходи відповідача, за рахунок якого вона могла б створювати для дитини належні умови для проживання, та доказів про те, що опікун зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння впала і отримала травму, з огляду на те, що судом першої інстанції вказане клопотання розглянуто та вмотивовано відмовлено в його задоволенні з підстав, передбачених ст. 83, 84 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що вказані обставини, для встановлення яких стороною позивачів було заявлено клопотання про витребування відповідних доказів, не відносяться до предмету позову про повернення дитини батькам відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, а отже не підлягали встановленню судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що в матеріалах справи відсутні докази того, що дитина навчається у школі та відвідує гуртки, що дитині створені належні та безпечні умови для проживання в Туреччині, а також, що станом на день ухвалення рішення дитина перебуває на території Турецької Республіки, висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення дитини батькам не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду основний та первісний позови залишаються залишеними без задоволення, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , та апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.