Справа № 541/10/25
Номер провадження 2/541/360/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Вірченко О.М.,

за участі секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 400 доларів США на строк до 23 вересня 2020 року. Станом на 23 вересня 2020 року грошові кошти відповідачем не повернуті, тобто зобов`язання за договором не виконані. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату заборгованості, проте його вимоги залишились без задоволення. В зв`язку із зазначеним позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість, розмір якої станом на 25 грудня 2024 року становить 5 400 доларів США, що по курсу НБУ 41, 9875 грн складає 226 732 грн 50 коп.; пеню в розмірі 28 959 грн 64 коп.; проценти за користування позикою в розмірі 144 242 грн 24 коп.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про судовий розгляд у його відсутність (а.с. 26).

Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав (а.с. 25).

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 кошти в сумі 5 400 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути до 23 вересня 2020 року (а.с. 8).

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем це безумовне погодження задовольнити матеріально-правову вимогу позивача в тому вигляді, в якому вона міститься у позовній заяві.

Враховуючи вищезазначене, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме про стягнення з ОСОБА_2 399 934 грн 38 коп., з яких: 226 732 грн 50 коп. сума позики; 28 959 грн 64 коп. пеня; 144 242 грн 24 коп. проценти за користування позикою у розмірі облікованої ставки НБУ.

Відповідно дост. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3 999 грн 34 коп.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 214-215, 265, 354ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлений( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) борг за договором позики в розмірі 399 934 (триста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 38 копійок, з яких: 226 732 (двісті двадцять шість тисяч сімсот тридцять дві) гривні 50 копійок сума позики; 28 959 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 64 копійки пеня (3% річних); 144 242 (сто сорок чотири тисячі двісті сорок дві) гривні 24 копійки проценти за користування позикою у розмірі облікованої ставки НБУ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3 999 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 34 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Суддя: О. М. Вірченко