Справа № 536/2202/23
Провадження № 2/536/36/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

позивача ОСОБА_1 та її представника за угодою адвоката Кириченко Г.В.

представника відповідача СФГ «Юпітер» за угодою адвоката Єгорова С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до СФГ «Юпітер» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Юпітер» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається, що у 2012 році вона уклала з відповідачем договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 5,9448 га розташованої за межами населених пунктів Пришибської сільської територіальної громади (Кобелячківської сільської ради) Кременчуцького району Полтавської області, цільове призначення якої - для виробництва сільськогосподарської продукції, кадастровий номер :02:000:0188, строк дії якого закінчувався у 2022 році. Вона, не маючи наміру продовжувати дію вказаного договору, у 2022 році звернулася до керівника відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, який їй відмовив посилаючись на зміни у чинному законодавстві у зв`язку введенням воєнного стану в Україні через військову агресію російської федерації, що договори оренди, строк користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення приватної власності яких закінчився після введення воєнного стану, вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23 серпня 2023 року вона дізналася, що в серпні 2023 державним реєстратором виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Павленком Б.М. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис № 51364945 про право оренди належної їй земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 03.02.2023 укладеного між нею та відповідачем, строк оренди якого становить 10 років, закінчення дії:03.02.2033 з автоматичним продовженням дії договору.

Вказує, що волевиявлення та наміру на укладення договору оренди землі від 03.02.2023вона не мала, а підписи в зазначеному договорі та акті приймання передачі земельної ділянки вчинені іншою особою, не виключає обману з боку відповідача, який міг скористатися її похилим віком та поганим зором та ввести її в оману, а тому вважає вказаний договір недійсним. Відсутність її підпису в договорі оренди свідчить про відсутність її волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов`язків.

Просила визнати недійсним договір оренди землі від 03 лютого 2023 року без номеру, укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Юпітер», право оренди земельною ділянкою за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 11.08.2023, номер запису 51364945.

Представник відповідача СФГ «Юпітер» адвокат Єгоров С.А. надав відзив на позовну заяву, де позов не визнав, посилаючись, що обставини викладені ОСОБА_1 в позовній заяві не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Так, позивачка вказує, що 23.08.2023 вона дізналася про наявність договору оренди землі від 03.02.2023, який з СФГ «Юпітер» не укладала, що не відповідає дійсності, оскільки 10.04.2023 ОСОБА_1 на підставі видаткового касового ордеру №3 отримала від СФГ «Юпітер» дивіденди за пай в розмірі 10 000 грн, з яких від її імені відповідачем було сплачено податок на доходи (за видачу дивідендів за 2023 рік) та військовий збір. В подальшому, 01.11.2023 ОСОБА_1 на підставі видаткового касового ордеру №15 отримала від СФГ «Юпітер» дивіденди за пай в розмірі 20 000 грн, з яких від її імені відповідачем було сплачено податок на доходи (за видачу дивідендів за 2023 рік) та військовий збір. Таким чином твердження позивачки про те, що вона не знала про існування договору оренди від 03.02.2023 та не підписувала його не відповідають дійсності. Крім цього, після державної реєстрації про право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0188 на підставі договору оренди землі від 03.02.2023, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Юпітер», остання отримувала на підставі видаткового касового ордеру № 15 дивіденди за пай в розмірі 20 000 грн. Вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази на підставі яких договір оренди землі від 03.02.2023 без номеру укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Юпітер» на право оренди земельної ділянки має бути визнаний судом недійсним.

Згідно ухвали від 07 листопада 2024 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову, де вона просить зобов`язати селянське фермерське господарство «Юпітер» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:0188 площею 5,9448 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її уповноважений представник позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Представник відповідача СФГ «Юпітер» адвокат Єгоров С.А. в судовому засіданні позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити з мотивів наведених у відзиві. Просив визнати недопустимим доказом у справі висновок судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи від 03 жовтня 2024 року посилаючись, що зразки підписів позивачки відбиралися не у встановленому законом порядку, не в судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, уповноважених представників сторін, свідка, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Установлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ІІ-ПЛ № 033310, виданого 22.08.2000 Кобелячківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області належить земельна ділянка площею 5,9448 га, кадастровий номер :02:000:0188.

Згідно договору оренди землі від 03 лютого 2023 року, скріпленого підписами позивача і відповідача, орендодавець ОСОБА_1 та орендар СФГ «Юпітер» уклали договір оренди земельної ділянки. Відповідно до умов вказаного Договору ОСОБА_1 надала, а Селянське фермерське господарство «Юпітер» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0188, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Пришибської сільської територіальної громади (Кобелячківської сільської ради) Кременчуцького району Полтавської області нормативно грошова оцінка якої 35864,03 грн., який укладено на десять років, починаючи з дати його підписання сторонами та який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.08.2023 за індексним номером 68874515 державним реєстратором Павленко Б.М.

Як слідує з акта приймання-передачі земельної ділянки від 03 лютого 2023 року скріпленого підписами позивача і відповідача, ОСОБА_1 передала, а Селянське фермерське господарство «Юпітер» в особі голови Осіпова О.В. прийняла в строкове платне користування земельну ділянку площею 5,9448 га, кадастровий номер :02:000:0188, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Пришибської сільської територіальної громади (Кобелячківської сільської ради) Кременчуцького району Полтавської області.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Так, позивачка ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою, шляхом повернення їй вказаної земельної ділянки, посилаюсь на те, що спірного договору оренди не підписувала та не передавала йому в користування земельної ділянки, а тому відповідач безпідставно відмовляє їй в поверненні використовуваної земельної ділянки як власнику цієї ділянки.

З висновку судової почеркознавчої експертизи № 928/24-32 від 03 жовтня 2024 року слідує, що: 1.«Підпис від імені ОСОБА_1 на четвертій сторінці документа в графі «Орендодавець:» в рядку «Б.П._» в договорі оренди землі від 03 лютого 2023 року, укладеному між ОСОБА_1 і СФГ «Юпітер», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою», 2. «Підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець:» в рядку «Б.П._» в акті приймання-передачі земельної ділянки від 03 лютого 2023 року, складеному між орендодавцем ОСОБА_1 і орендарем СФГ «Юпітер», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою».

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути вмотивоване в судовому рішенні.

Як вбачається, з вищевказаного висновку, він не містить будь-яких тверджень чи посилань експерта щодо невідповідної якості чи недостатньої кількості наданого для проведення експертизи матеріалу, що могло поставити під сумнів правильність виконання експертизи. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що для проведення судової почеркознавчої експертиз, експертам було надано оригінали об`єктів дослідження, а у якості зразків почерку та підпису позивача для порівняльного дослідження було надано оригінали документів з її підписами та почерком.

Отже, експерт, дотримуючись вимог Інструкції провів дослідження на підставі оригіналу об`єкта дослідження, використовуючи для порівняльного дослідження оригінали документів, на яких містився підпис позивача. Крім того, експертами надано вичерпну відповідь на поставлене судом питання і суду зрозуміло висновки експерта, які є чіткими та конкретним, а тому суд вважає такі висновки належними та допустимими доказами у цій справі та критично оцінює аргументи представника відповідача щодо способу одержання зразків підписів позивачки, їх подання до суду та надалі - експертній установі. Позивачка повною мірою виконала обов`язки, покладені на неї ухвалою та зі свого боку забезпечила можливість проведення судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача не навів конкретних обставин, які б свідчили про здобуття позивачкою доказів з порушеннями закону, натомість лише припускаючи наявність певних порушень і стороною відповідача не ставилось питання призначення у справі додаткового чи повторного експертного дослідження. Разом із тим доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому доводи про встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих та неналежних доказів не знайшли свого підтвердження.

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні, що ОСОБА_1 особисто підписувала договір оренди земельної ділянки, оскільки він є зацікавленою особою та його показання спростовуються вказаними вище доказами.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Враховуючи підстави позову, наведені позивачкою у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, вона наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

Встановлені судом обставини, зокрема факт непідписання ОСОБА_1 договору оренди землі № 03.02.2023, свідчить про те, що цей договір не був укладений, а також про відсутність волевиявлення власниці на передачу земельної ділянки в оренду, що робить користування відповідача цим майном безпідставним.

Факт реєстрації права оренди земельної ділянки за відповідачем на підставі договору не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладення договору оренди.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц та від 29.11.2023 у справі №513/879/19.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою та відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, позовні вимоги законні та обґрунтовані, підтверджені належними доказами і тому суд їх задовольняє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так як позов задоволено, то в відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн 60 коп, що підтверджено документально.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Зобов`язати селянське фермерське господарство «Юпітер» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :02:000:0188 площею 5,9448 га, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Стягнути з селянського фермерського господарства «Юпітер» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко

Повний текст судового рішення складено 10.03.2025.