Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3117/24

Номер провадження: 2/511/72/25

04 березня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

помічника судді Явдощук Р.В., який здійснює повноваження секретаря судового засідання за дорученням судді,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Учасники справи:

відповідачка ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов зазначений позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 710878 від 21 вересня 2021 року в розмірі 68 046,13 гривень, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

21 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі Первісний кредитор) та відповідачкою було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 710878 (надалі Договір, Кредитний договір).

На підставі Договору відповідачці були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 30 000,00 гривень.

Однак відповідачка порушила свої зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 68 046,13 гривень, право вимоги щодо якої перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 2808-23 від 23 серпня 2023 року.

Стислий виклад заперечень відповідачки.

ОСОБА_1 частково визнала позовні вимоги.

В частині стягнення відсотків у розмірі 39 122,12 гривень просила відмовити, оскільки позивач не врахував пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідачка дізналася про укладення договору факторингу лише з позовної заяви та позивачем не надано точного розрахунку заборгованості з урахуванням сплачених нею коштів, а підписуючи Договір, не була належним чином поінформована про високу процентну ставку, оскільки умови договору можна було прочитати лише за допомогою лупи.

Заяви.

До суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Процесуальні дії у справі.

17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17 жовтня 2024 року ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

6 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без руху.

19 листопада 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

2 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - задоволено частково, скасовано заочне рішення, в іншій частині - відмовлено.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

21 вересня 2021 року між Первісним кредитором та відповідачкою було укладено Договір.

Пункт 1.2. Договору визначає, що на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Пункт 2.1 Договору регламентує, що розмір кредитних коштів становить 30 000,00 гривень.

Розмір заборгованості за вказаним договором становить 68 046,13 гривень.

28 серпня 2023 року між Первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу № 2808-23, згідно якого позивач набув права грошової вимоги за договором (а.с. 9, 28 - 33).

15 листопада 2023 року адвокат Міньковська Анастасія Володимирівна направила на адресу відповідачки досудову вимогу щодо необхідності сплатити заборгованість за договором, однак відповідачка не погасила заборгованість у встановлений строк.

В той самий час, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Як встановлено судом, між відповідачкою та Первісним кредитором було укладено договір, що не заперечується сторонами по справі, права вимоги за яким перейшли на підставі договору факторингу до позивача.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відносно тверджень відповідачки щодо неповідомлення її про передачу права вимоги іншій особі за Договором, суд зазначає, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

При цьому, диспозиція частини 1 статті 526 ЦК України регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, щодо нарахування відсотків, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Відповідачка розрахунок заборгованості за Договором належними та допустимими доказами не спростувала, не надала власний розрахунок наявної заборгованості.

Щодо аргументів відповідачки про Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України, суд зазначає, що дійсно, вимогами чинного законодавства обмежено застосування штрафних санкцій до боржника.

Між тим, нарахування оскаржуваних відсотків обумовлено Кредитним договором та є платою за правомірне користування коштами, а тому положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України не розповсюджується на спірні правовідносини.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною в постанові Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 643/3552/24.

На підставі викладеного, оцінивши фактичні обставини справи та аргументи сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено, між позивачем та адвокатським бюро «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ» було укладено Договір про надання правової допомоги № 42649746 (далі Договір) (а.с. 22 24).

В подальшому, 27 червня 2024 року між позивачем та адвокатським бюро «АНАСТАСІЇ МІНЬКОВСЬКОЇ» було укладено додаткову угоду до Договору, згідно пункту 1.2. якого Адвокатське бюро зобов`язалось здійснити представництво та захист інтересів позивача у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з відповідачки (а.с. 16) та відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) вартість правничої допомоги становить 6 000,00 гривень (а.с. 13).

Відповідно до диспозиції частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи те, що відповідачкою не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, наявні докази, суд дійшов висновку про задоволення вказаної вимоги.

Керуючись статтями 81, 141, 178, 200, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, поштовий індекс 04112, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) заборгованість за Кредитним договором №710878 від 21 вересня 2021 року у розмірі 68 046,13 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, місто Київ, поштовий індекс 04112, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «СЕНС БАНК» МФО: 300346) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», адреса юридичної особи: вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, місто Київ, 04112, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 7 березня 2025 року.

Суддя А. В. Ільяшук