Справа № 199/2601/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., ознайомившись з матеріалом за позовною заявою ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п.2) ч.3 ст.177 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Крім цього, п.10) ч.3 ст.177 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Однак, при поданні позовної заяви до суду, позивачем порушені вищезазначені вимоги ЦПК України.

Крім цього, всупереч вимог ч.4 ст.177 ЦПК України позивачем не надано до суду доказів сплати судового збору.

Позивач при зверненні з позовними вимогами до суду посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що у згаданих справах від сплати судового збору звільняються позивачі не у всіх без виключення випадках, обумовлених збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, а лише у тому разі, коли такі обставини призвели до чітко визначених законодавцем наслідків, а саме: вимушене переселення з тимчасово окупованих територій України, загибель, поранення, перебування в полоні, незаконне позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Отже, законодавцем чітко визначено причинно-наслідковий зв`язок між подією (збройна агресія, конфлікт, тимчасова окупація тощо), яка потягла дію-наслідок (вимушене переселення, загибель тощо), що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою звернення до суду з позовною заявою про відшкодування майнової та моральної шкоди є та обставина, що позивач перебуваючи на території Дніпропетровської області, а саме у місті Дніпрі (яке не відноситься до переліку територій, окупованих в результаті збройної агресії) зазнав певних душевних страждань, внаслідок збройної агресії та тимчасовою окупацією території України, а також зазнав майнової шкоди, оскільки значна частина території України знаходиться під окупацією збройний сил російської федерації, зокрема і родовища корисних копалин.

При цьому, позовна заява не містить доводів або будь-яких відомостей, що позивач раніше мешкав на тимчасово окупованих територій України та є тимчасово переселеною особою, як не надано і відомостей щодо порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності.

Позивач у своїй позовні заяві посилається на ст.13 Конституції України та ст.324 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст.324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Разом з цим, згідно ст.13 Конституції України вбачається, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Таким чином законодавцем чітко визначено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а отже в результаті порушення права власності на землю, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони від імені Українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а не особисто громадяни України.

Враховуючи, що сам по собі факт тимчасової окупації території України, збройної агресії чи збройного конфлікту не віднесений законом до обставин, які надають пільги по сплаті судового збору при зверненні до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати позивача звільненим від сплати судового збору згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 243/9106/18, від 04 жовтня 2019 року у справі № 242/4145/19, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 350/2002/18.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, у тому числі вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01.01.2015 року, зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від такого.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц.

Таким чином, за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятися судовий збір.

Розміри ставок судового збору визначені у частині другій статті четвертої Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 5 200 000,00 грн. та майнову шкоду у розмірі 1 990 149,79 доларів США.

Враховуючи зазначене, позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 15 140,00 гривень (за вимогу про стягнення майнової шкоди) та 78000,00 гривень (за вимогу про стягнення моральної шкоди) за наступними реквізитами:

Отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/АНД р/ 22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувачаUA0004627

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська (назва суду, де розглядається справа)

З урахуванням вищевказаного, вважаю необхідним залишити дану позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків, з метою приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, залишити без руху і надати позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали, для усунення вказаних недоліків.

У разі не усунення недоліків у строк, встановлений судом, заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Г.Якименко