Справа № 274/3024/24 Провадження № 2/0274/138/25 РІШЕННЯ
26.02.2025 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом, у якому з урахуванням поданих уточнень від 26.07.2024, просить:
- поділити спільне майно колишнього подружжя, виділивши у власність ОСОБА_4 :
- 1/2 частину будинку (будинку садибного типу із господарськими будівлями і спорудами), загальною площею 53,9 кв. м. та житловою 33,6 кв. м. (інвентарна справа № 273), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Виділити у власність ОСОБА_2 :
- 1/2 частину будинку (будинку садибного типу із господарськими будівлями і спорудами), загальною площею 53,9 кв. м. та житловою 33,6 кв. м. (інвентарна справа № 273), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2021, справа № 274/5582/20. У шлюбі, сторони набули нерухоме майно: житловий будинок, а також земельні ділянки. Відповідач не допускає позивача до спільного домоволодіння та висловлює таку позицію, що оскільки будинок оформлений на нього, то і він буде ним розпоряджатися одноособово та проживатиме там самостійно. Сторони не домовилися про добровільний поділ нерухомого майна мирним шляхом. Відповідач зняв позивача з реєстраційного обліку та виселив. Відповідач чинить перешкоди у користуванні спільним майном, створює перешкоди у проживанні в будинку.
Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 23.05.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, які були нею усунуті 28.05.2024.
Ухвалою суду від 29.05.2024 відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 30.09.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
27.12.2024 на адресу суду надійшли докази, які були витребувані судом.
Ухвалою суду від 16.01.2025 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду.
У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Клопотання щодо строків позовної давності не підтримав.
Представник відповідача підтримала позицію свого довірителя.
Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Згідно зі ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2021, справа № 274/5582/20, розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований 06.05.1995 Носівською сільською радою Чуднівського району Житомирської області, актовий запис № 4.
24.09.2002 Виконавчий комітет Великонизгірецької сільської ради, видав свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок з приватними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 . Свідоцтво видане на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Великонизгірецької сільської ради № 32 від 19.09.2002.
Відповідно до довідки КП "Бердичівське МБТІ" від 01.04.2024 за № 577, рішенням 38 сесії Великонизгірецької сільської ради від 27.05.2009 змінено нумерацію будинку з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 .
Судом досліджено матеріали інвентаризаційної справи № № 216, 273 за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що за відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем було зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на дві земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,2545 га.
Відповідач позовні вимоги визнав, проти поділу майна не заперечує.
Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
За приписами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1).
Отже, судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 був набутий сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст. 60 СК України, вважаються спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу за кожним по частці.
Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання за позивачем в порядку поділу майна подружжя, як об`єкту права спільної сумісної власності, права власності на 1/2 частину земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,2545 га,, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.
Згідно із п.б ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, а ст. 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Статтею 121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у власність. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку (будинку садибного типу із господарськими будівлями і спорудами), загальною площею 53,9 кв. м. та житловою 33,6 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку (будинку садибного типу із господарськими будівлями і спорудами), загальною площею 53,9 кв. м. та житловою 33,6 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті позову відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2025.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА