КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/9048/21 Головуючий у суді першої інстанції - Волчко А.Я.
Номер провадження № 22-ц/824/3849/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», поданою представником Проценком Миколою Миколайовичем, на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції», державного реєстратора Броварської міської ради Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольги Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, у якому просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», від 26 квітня 2021 року, яке прийнято державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В.; визнати протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», номер запису: 41686291; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідачів.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н.К. від 29 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-3973. Вказує, зазначене житлове нерухоме майно використовується нею як місце постійного проживання. Наголошує, у її власності відсутнє інше житлове нерухоме майно.

Зазначає, з інформаційної довідки № 262932952 від 24 червня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо, що власником належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», . Підставою внесення запису № 41686291 стало рішення державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко Ольги Володимирівни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57850970 від 26 квітня 2021 року.

Підставою для державної реєстрації послугував: Іпотечний договір № 41/3/I3/06-HBC, серія та номер: 2-3977, виданий 29 листопада 2006 року, видавник: державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлакова Н.К.; Договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 41/3/I3/06-HBC від 29 листопада 2007 року, серія та номер: 2-1483, виданий 04 травня 2007 року, видавник: державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлакова Н.К.; Договір №2149/К про відступлення прав вимоги, серія та номер: 217, виданий 05 лютого 2020 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В..

Також зазначає, що підставою внесення запису про державну реєстрацію права власності № 41686291 послугувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26 квітня 2021 року, видавник: Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області, Мурашко О.В ..

Позивач зазначає, що їй не надходило та вона не отримувала жодних повідомлень та письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку», наголошує, згоду на відчуження предмету іпотеки вона також не надавала.

Тому вважає, рішення державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В., на підставі якого відбувся перехід права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», протиправним з наступних підстав.

Так, 29 листопада 2006 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Кредитний договір № 41/3/06-НВС, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 45 900,00 доларів США з терміном остаточного погашення - 29 листопада 2023 року.

Вказує, у забезпечення зобов`язань за Кредитним договором вона передала в іпотеку ВАТ «Кредитпромбанк» квартиру за вищевказаною адресою.

В подальшому, зазначає, 05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №2149/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 217, у відповідності до умов якого права вимоги за Кредитним договором № 41/3/06-НВС від 29 листопада 2006 року, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та нею, в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника за Кредитним договором, перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Проте, наголошує, Іпотечний договір № 41/3/13/06-НВС від 29 листопада 2006 року, не передбачає можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в Іпотечному договорі у власність предмета іпотеки, що є забезпеченням виконання зобов`язань.

Крім того, зазначає, що відповідно до пункту 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" упродовж строку, передбаченого цим Законом для подання заяви про проведення реструктуризації, та упродовж 60 днів після закінчення зазначеного строку забороняється: примусове звернення стягнення (відчуження без згоди власника) на предмет іпотеки, що є забезпеченням виконання зобов`язань, які підлягають реструктуризації на підставі заяви про проведення реструктуризації та набуття іпотекодержателем на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі у власність предмета іпотеки, що є забезпеченням виконання зобов`язань, які підлягають реструктуризації на підставі заяви про проведення реструктуризації.

Отже, на думку позивача, рішення державного ресторатора виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57850970 від 26 квітня 2021 року, яким було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» прийнято з порушенням закону.

Відтак, позивач була вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання у судовому порядку та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» від 26 квітня 2021 року, яке прийнято державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області Мурашко О.В.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» на користь позивача судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» - Проценко М.М. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та стягнути з позивача на користь ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» понесені судові витрати та здійснити поворот виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в порушення приписів ст. 280 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, при тому, що апелянтом було подано відзив на позовну заяву, наголошує, даний відзив був долучений до матеріалів справи і на нього наявне посилання в тексті оскаржуваного рішення.

Разом з тим вказує, що не погоджується із твердженням суду першої інстанції про не надання відповідачем належних та допустимих доказів того, що позивач вчинила або не вчинила дії, які унеможливлювали відповідачу звернути стягнення у спосіб, визначений п. 4.3 договору іпотеки, з огляду на наступне.

Наголошує, 17 лютого 2020 року позивачу надсилалась Вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення, в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку», яка була отримана останньою 03 березня 2020 року та була проігнорована нею.

В подальшому, зазначає, у зв`язку із невиконанням вимог, вказаних у вищезазначеній Вимозі-повідомленні, 21 квітня 2021 року на підставі Іпотечного договору за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 254310600 від 26 квітня 2021 року.

Відтак, звертає увагу суду, що звернення стягнення на предмет іпотеки на користь відповідача було проведено в позасудовому порядку на підставі Іпотечного договору, а конкретно застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 4.4 Іпотечного договору та положень ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з вчиненням бездіяльності позивачем, що унеможливлювало продаж відповідачем предмету іпотеки від свого імені третім особам згідно п. 4.3 Іпотечного договору або за згодою позивача.

Наголошує, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, в тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Разом із апеляційною скаргою представником апелянта було подано клопотання про поворот виконання рішення, відповідно до якого просить, в разі відмови в позові повністю здійснити поворот виконання рішення, оскільки воно було передчасно виконано позивачем на етапі його перегляду.

Представник апелянта також вказує, що попередньо ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» очікує понести 50 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи на етапі апеляційного провадження по справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник позивачки у справі ОСОБА_1 , адвокат Большаков Д.К. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, посилаючись на те, що доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Відповідач у справі ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.150 т.2) до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Заяв про неможливість явки з поважних причин до суду не подали.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 29 листопада 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений Кредитний договір № 41/3/06-НВС, згідно пунктів 2, 3 якого Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його в сумі 45 900,00 дол. США з оплатою по процентній ставці 1,83 процентів річних в строк до 29 листопада 2023 року (а.с. 21-26 т. 1)

Відповідно до п. 2 Кредитного договору цільове використання кредиту - придбання Нерухомого майна.

Згідно п. 4 Кредитного договору Нерухоме майно (Предмет іпотеки) - квартира АДРЕСА_3 .

В якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за вищевказаним Кредитним Договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 29 листопада 2006 року був укладений Іпотечний договір №41/3/I3/06-HBC, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим державним нотаріусом Вишневської міської державної нотаріальної контори Бурлаковою Н.К. зареєстрований за реєстровим № 2-3977 (а.с. 27-31 т. 1) .

Згідно умов вищевказаного Іпотечного договору, Позичальник передала в іпотеку Банку наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_4 .

26 червня 2013 року на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги посвідченого Приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. за №1441, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» права вимоги Кредитним договором № 41/3/06-НВС від 29 листопада 2006 року, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк», код за , та ОСОБА_1 , та за Іпотечним договором № 41/3/I3/06-HBC від 29 листопада 2006 року , з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н.К. зареєстрованим за реєстровим №2-3977, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк», код за , та ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань Боржника за Кредитним договором, перейшли до нового кредитора, а саме: перейшли до нового кредитора, а саме: ПАТ «Дельта Банк».

Вищезазначене не заперечувалось сторонами та є визнаними під час судового розгляду.

05 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2149/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 217, у відповідності до умов якого права вимоги за Кредитним договором № 41/3/06-НВС від 29 листопада 2006 року, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк», код за , та ОСОБА_1 , та за Іпотечним договором № 41/ЗДЗ/06-НВС від 29 листопада 2006 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н.К. зареєстрованим за реєстровим № 2-3977, що укладений між ВАТ «Кредитпромбанк», код за , та ОСОБА_1 , в якості забезпечення виконання зобов`язань Боржника за Кредитним договором, перейшли до нового кредитора, перейшли до нового кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», код за (а.с.34-41).

Відомості про заміну іпотекодержателя та обтяжувача були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відтак право вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором повністю перейшли до ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Згідно п. 1 Договору про відступлення прав вимоги № 2149/К, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. за реєстровим № 217, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та договорами поруки, договорами застави, договорами іпотеки (іпотечними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - «Права вимоги». Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

18 лютого 2020 року ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» як іпотекодержатель та кредитор надіслав позивачці ОСОБА_1 . Вимога-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України «Про іпотеку»), яка згідно копій опису вкладення у цінний лист, накладної № 213, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та трекінгу була отримана останньою 03 березня 2020 року (а.с.77-81 т.1).

В даній вимозі ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» вимагало серед іншого: 1) Виконати порушене основне зобов`язання, а саме сплатити заборгованість за Кредитним договором № 41/3/06-НВС від 29 листопада 2006 року в гривневому еквіваленті 1 212 079,72 грн. за наступними реквізитами: Отримувач: ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», , п/р НОМЕР_1 в ПАТ «Кредобанк», м. Київ, МФО 325365; 2) У разі невиконання даної вимоги та несплати заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» як іпотекодержатель за Іпотечним договором № 41/3/13/06-НВС від 29 листопада 2006 року, з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н.К., зареєстрованим за реєстровим № 2-3977 попередила про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» або вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, для задоволення вимог ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» за Кредитним договором № 41/3/06-НВС від 29 листопада 2006 року ; добровільно звільнити квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги-повідомлення та передати всі приналежності до квартири іпотекодержателю, в тому числі ключі, правовстановлюючі документи та технічний паспорт; 4) У разі невиконання вказаної грошової вимоги та вимоги щодо добровільного звільнення квартири, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» залишає за собою право нарахування та стягнення комісій, неустойки, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та будь-яких інших платежів, що передбачені чинним законодавством та Кредитним договором № 1099/ФКВ-07 від 01.08.2007, строк виконання яких настав або які виникнуть у майбутньому та право примусового виселення всіх мешканців з квартири на підставі рішення суду.

В подальшому, 21 квітня 2021 року за ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 2 квітня 2021 року (а.с. 84,85 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на об`єкт була гіпотетично дозволена лише після «унеможливлення діями або бездіяльністю іпотекодавця звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п. 4.3 договору».

Представником відповідача не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вчинила/або не вчинила дії, які унеможливлювали відповідачу звернути стягнення у спосіб, визначений п. 4.3 договору іпотеки - від свого імені продати майно третім особам і спрямовати отримані кошти на задоволення своїх вимог або надати іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

При чому, суд врахував те, що в тексті вимоги-повідомленні від 17 лютого 2020 року відповідач вже зазначає про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом «передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»», при тому, що така опція, згідно умов іпотечного договору від 29 листопада 2006 року, могла стати можливою лише після настання відповідних обставин - унеможливлення діями або бездіяльністю іпотекодавця звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п. 4.3 договору.

Суд визнав безпідставними доводи відповідача про сам факт проживання/не проживання позивача у спірній квартирі, та її там реєстрація як перешкоду для вчинення дій визначених п. 4.3 іпотечного договору. Зокрема вважає що вказаній дії самі по собі не є підставою для неможливості укладення договору купівлі-продажу.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За вимогами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК Україницивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. В рішенні від 15 листопада 1996 року в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16(провадження № 12-187гс18), а також в постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року в справі № 509/2769/21, від 03 квітня 2024 року в справі № 615/1224/21 та ін.

У справі, що переглядається, з позовом про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки звернулася ОСОБА_1 , яка є позичальником за кредитним договором № 41/3/06-НВС,укладеним 29 листопада 2006 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» та іпотекодавцем за іпотечним договором №41/3/I3/06-HBC від 29 листопада 2006 року, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, тобто є позичальником та іпотекодавцем в одній особі.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Відповідно до вимог статей 572, 575 ЦК України(в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону № 898-IV (тут і далі - в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) зазначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 3 Закону № 898-IVв редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зміст частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із пунктом 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 61 Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК Українипередбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Приватні ініціативі» у частині визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що іпотекодержатель не дотримався умов укладеного договору іпотеки, що визначає порядок задоволення вимог кредитора/іпотекодержателя.

Так укладаючи договір іпотеки сторони вказаного договору у Розділі 4 «Звернення стягнення на предмет іпотеки» визначили вище зазначені умови.

Відповідно до п. 4.1 вищезазначеного договору іпотеки, укладено між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 , зазначено, що за рахунок майна (за умовами договору майном є квартира АДРЕСА_3 ) іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентами, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв`язку із простроченням виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, витратами, пов`язаними зі зверненням стягнення на майно, та іншими витратами, обумовленими виконанням умов цього договору.

Згідно з п.4.2 цього договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору або умов договору іпотеки.

Пунктом 4.3 договору іпотеки зазначено, що при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за умови додержання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов`язання, забезпечені іпотекою не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таким способів: від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.4 цього договору передбачено, що у випадку, коли виконання п. 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, у т.ч. звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Згідно з п. 4.5 договору іпотеки реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а в разі звернення стягнення на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріусу - в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Згідно із статтею 38 Закону № 898-IV(у редакції, чинній на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Відповідно до статті 35 Закону № 898-IV(у редакції, чинній на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина четвертої статті 3 Закону № 898-IV).

Суть та мета іпотеки полягає в забезпеченні можливості кредитора в разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (див. постанови Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі № 751/4443/18, від 24 квітня 2024 року в справі № 761/42361/21).

Як встановлено судом відповідач у справі - ТОВ «ФК «Приватні ініціативи», набувши 05 лютого 2020 року у порядку визначеному ст. 512-514 ЦК України права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 41/3/06-НВС, укладеним 29 листопада 2006 року між нею та ВАТ «Кредитпромбанк» та право вимоги за іпотечним договором №41/3/I3/06-HBC від 29 листопада 2006 року направило 17 лютого 2020 року ОСОБА_1 вимогу -повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення (в порядку ст. ст. 35, 40 Закону України про Іпотеку») зазначила про необхідність виконання умов кредитного договору та погашення перед ТОВ заборгованості за кредитним договором - у розмірі 1212079,72 грн. та попередило, що в разі не виконання вказаної вимоги ТОВ буде здійснювати дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом «передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Суд першої інстанції розглядаючи вказаний спір обґрунтовано враховував те, що відповідач у справі ТОВ «ФК «Приватні ініціативи», звертаючи стягнення на предмет іпотеки квартиру в порушення умов договору іпотеки не виконав вимоги п. 4.3 іпотечного договору в частині узгодженого сторонами порядку звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом його продажу від свого імені, чи шляхом надання згоди іпотекодавцю на реалізації Майна третім особам визначеним іпотекодержателем, або погодженим із ним від свого імені, та здійсним реєстрацію вказаної квартири за собою. При цьому що сторони не узгоджували процедуру та порядок такого звернення.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість висновків суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Дане рішення ухвалено з врахуванням положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року ( в редакції від 23 серпня 2016 року).

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», подану представником Проценком Миколою Миколайовичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв