Номер провадження: 22-ц/813/1542/25
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року, постановленого під головуванням судді Огренич І.В., повний текст рішення складений 26 квітня 2024 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 691 183,28 грн., яка складається із: суми заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість у розмірі 151 969,86 грн.; суми заборгованості за інфляційними витратами у розмірі 539 213,42 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 вересня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2006/13-2.06/799 у розмірі 198000,00 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2010 року по справі №2-963/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості у розмірі 205822,29 грн.

Також позивач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 взяті на себе грошові зобов`язання не виконує, у позивача виникло право на стягнення з відповідачки 3 % річних та суму інфляційний витрат у порядку ст. 625 ЦК України, загальний розмір яких станом на 06.07.2022 року становить 691 183,28 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року позов АТ «Сенс-Банк» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс-Банк» заборгованість відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 299 868,50 грн., з яких 3% річних в розмірі 90 430,88 грн., інфляційні витрати в розмірі 209 437,62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині часткової відмови у позові скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» кредитну заборгованість за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, яка розрахована відповідно до ст. 625 ЦК України у загальному розмірі 506 003,34 грн., з яких: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість складає 137 066,36 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість складає 368 936,97 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розрахунок заборгованості здійснюється на початок 30.07.2019 року, оскільки не взяв до уваги п. 19 та п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, з урахуванням чого розрахунок по ст. 625 ЦК України здійснюється за період 24.02.2019 року по 23.02.2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Діденко К.В., представникОСОБА_1 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Байрамова О.В., представника АТ «Сенс Банк», адвоката Діденко К.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20.09.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» було укладено договір кредиту №2006/13-2.06/799, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 198000 доларів США, зі сплатою 13,2 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 19.06.2026 року (а.с. 6-8).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2010 року з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» стягнуто 2058226,29 гривень (а.с. 9-10).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 299868,50 грн., з яких 3% річних в розмірі 90430,88 грн., інфляційні витрати в розмірі 209437,62 грн., суд першої інстанції за основну при розрахунку взяв заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 1526369,35 грн., а також застосував строк позовної давності з 07.07.2019 року 30.07.2019 року.

Однак, з таким рішенням суду, колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції послався на правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 914/712/16, в якій зазначено, що базою (основою) для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами статті 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Одночасно, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

При цьому, колегія суддів вважає, що посилання суду на застосування строку позовної давності, зроблено з порушенням норм матеріального права, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк карантину неодноразово продовжувався, в зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

З урахуванням того, що позивач звернувся з позовом 24.08.2022 року, з вимогами про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України з 07.07.2019 року, строк позовної давності пропущено не було.

З розрахунку, наданого банком з 07.07.2019 року по 01.06.2020 року вбачається, що заборгованість за невиконання рішення суду складає 2054136 грн. 88 коп., а з 18.06.2020 року 23.02.2022 року складає 1519288 грн. 88 коп. (а.с. 11).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права в частині стягнення 3% річних частково заслуговують на увагу, та з урахуванням заборгованості з 07.07.2019 року по 01.06.2020 року у розмірі 2054 136,88 грн. складають 55644,83 грн., з 01.06.2020 23.02.2022 року з урахуванням заборгованості у розмірі 1 519 288,88 грн. складають 78846,76 грн.

Що стосується стягнення інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За період зазначений позивачем з липня 2019 року по лютий 2022 рік (з липня 2019 року - 99,4%,99,7%, 100,7%, 100,7%, 100,1%, 99,8%, 2020 рік - 100,2%, 99,7%, 100,8%, 100,8%, 100,3%, 100,2%, 99,4%, 99,8%, 100,5%, 101,0%, 101,3%, 100,9%; за 2021 рік 101,3%, 101,0%, 101,7%, 100,7%, 101,3%, 100,2%, 100,1%, 99,8%, 101,2%, 100,9%, 100,8%, 100,6%; за 2022 рік за січень, лютий - 101,3%, 101,6%) величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що за період з липня 2019 року по лютий 2022 року не підлягають стягненню інфляційні витрати у зв`язку з не перевищенням 103%.

Доводи апеляційної скарги про нарахування 3% річних та індексу інфляції з 24.02.2019 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, з підстав того, що апеляційний суд переглядає справу в межах позовних вимог, поданих до суду першої інстанції, з яких вбачається, що позов був заявлений по розрахунку з 07.07.2019 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства«Сенс-Банк» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) 3% річних в загальному розмірі 134 491 гривню 59 копійок, а саме за період з 07.07.2019 року по 01.06.2020 року в розмірі 55 644 гривні 83 копійки, за період з 01.06.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 78 846 гривень 76 копійок.

В задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних витрат акціонерному товариству «Сенс-Банк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 березня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда