Справа №461/9118/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

Головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Гордона І.М.,

представника відповідача адвоката Мамчак В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ;

РНОКПП: НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до

ОСОБА_2

( АДРЕСА_2 ;

РНОКПП: НОМЕР_2 )

про стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Відповідно до прохальної частини заяви, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини від усіх доходів платника аліментів, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, покликається на те, що 18.07.2018 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було зареєстровано шлюб Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 1806, серія свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 . Від спільного шлюбу подружжя має сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що на момент звернення до суду з позовною заявою, подружжя не проживає однією сім`єю, зокрема відповідач проживає окремо в Чеській республіці. ОСОБА_2 працює на посаді Software в компанії Microsoft за адресою: вулиця: Vyskocilova, 1561/4а, 140 00 Praha 4, Czechia.

ОСОБА_1 зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що ускладнює її матеріальне становище. Стверджує, що внаслідок ускладнень та складного перебігу вагітності, пологів потребує значних витрат для відновлення та підтримки здоров`я. Згідно з повторним обстеженням гінеколога за результатами обстеження 07.08.2024 в неї діагностовано хронічне невиліковне захворювання. Позивач зауважує, що хвороба супроводжується постійним тупим болем внизу живота, що переходить в гострий біль з мігренями та нудотою. Відтак, вона потребує довготривалого прийому гормональних препаратів-гестагенів. Також, позивач вказує, що згідно з професійним висновком від 11.08.2024 кандидата психологічних наук ОСОБА_4 щодо її психологічного стану, вона потребує проходження довготривалого курсу психотерапії (не менше року), регулярну фізичну активність (басейн, йога), позитивні емоційні події, створення яких також потребує значних витрат, та окреме житло.

З огляду на вказані обставини, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2024 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.12.2024 шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву. Адвокат Хром`як У.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , зауважує, що з позовними вимогами останній погоджується частково та згоден сплачувати аліменти на утримання дружини щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 гривень. Зауважує, що відповідач не заперечує, що у позивачки, яка народила дитину виникає багато додаткових специфічних витрат на придбання ліків, медичну допомогу, на спеціальний одяг, на особливе харчування, придбання речей пов`язаних з народженням дитини тощо, а також щодо необхідності підтримки фізичного та ментального здоров`я дружини, однак наведені останньою проблеми зі здоров`ям є значно перебільшеними та не обґрунтованими належними доказами. Зокрема, ОСОБА_1 не надала жодних медичних висновків, квитанцій чи рахунків про оплату вже наданих медичних послуг, придбаних медикаментів, які вона змушена купляти з моменту пологів. Проте, долучає лише медичні висновки та квитанції наданих медичних послуг в період з 12.07.2024 - 23.10.2024, що не є належно обґрунтованими доказами значних видатків на лікування, у зв`язку із вагітністю та пологами, а підтверджує той факт, що регулярні та періодичні медичні огляди та лікування позивачка не проходила. Водночас, вказує, що ОСОБА_2 усвідомлює свій моральний та юридичний обов`язок щодо надання матеріальної допомоги дружині, надавав та надає таку добровільно і надалі готовий її надавати у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років та сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 гривень щомісячно, а не у розмірі 1/3 частини від частини усіх його доходів. Представник наголошує на тому, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів на її утримання та не надано доказів того, що відповідач має можливість надавати допомогу саме в розмірі 1/3 частини від усіх доходів.

18.12.2024 адвокатом Гордон І.М, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано відповідь на відзив. Представник позивача просить відхилити доводи представника відповідача наведені у відзиві. Вказує, що стороною відповідача належним чином не обґрунтовано чому ОСОБА_2 погоджується сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 гривень та не вказано чим така сума відрізняється від доходу в розмірі 1/3 і яка сума становить різницю з посиланням на відповідні докази.

11.02.2025 шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» представником відповідача подано клопотання про долучення доказів, які підтверджують, що крім сплати аліментів на сина і дружину, відповідач також надає матеріальну допомогу своїм батькам, які є особами пенсійного віку. Батько відповідача страждає на різні хронічні захворювання, переніс операції та потребує постійного лікування. Він періодично проходить стаціонарне лікування, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а з медичних виписок вбачається, що йому необхідне постійне медикаментозне лікування, а також реабілітація після перенесених оперативних втручань. Батьки відповідача є пенсіонерами, а витрати, які вони несуть у зв`язку з лікуванням, значно перевищують їхній рівень пенсійного забезпечення. У зв`язку з наведеним відповідач регулярно допомагає їм матеріально.

11.02.2025 під час розгляду справи суд перейшов до дослідження доказів та заслухав усні пояснення сторін. На цій стадії позивачка та її представник заявили усне клопотання про долучення додаткових доказів, не подавши їх завчасно разом із позовною заявою та без належного обґрунтування причин несвоєчасного подання та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

05.03.2025 шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» представником відповідача подано письмові заперечення на відповідне клопотання.

У судовому засіданні представник позивача та позивач, кожен окремо, просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у відповідній заяві.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Наголосила, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дружини щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 гривень, що на його думку є достатнім та обґрунтованим.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості учасникам провадження у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.07.2018 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було зареєстровано шлюб Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 1806, серія свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 .

У шлюбі народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , долученою позивачем до матеріалів справи.

Згідно наявної у матеріалах справи копії Акту № 108 від 04.11.2024 ЛКП «Княж місто», позивачка разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку у Галицькому відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. Інших видів соціальної допомоги не отримує, що підтверджується довідкою від 12.09.2024 № . У період з березня 2024 по серпень 2024 позивач отримала виплати у розмірі 5160 грн.

З наявних у матеріалах справи консультативних висновків вбачається, що позивач відвідувала лікаря-гінеколога, проходила магнітно-резонансну томографію, отримувала консультативно-терапевтичну допомогу та зверталася до стоматолога. Фахівцями було встановлено позивачці відповідні діагнози, а також надано рекомендації щодо покращення здоров`я останньої.

Згідно долученої до матеріалів справи виписки по витратам по картці акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», витрати ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 по 14.10.2024 становлять 185304 гривень 46 копійок. З наявної виписки також вбачається , що така картка є додатковим електронним платіжним засобом до картки клієнта ОСОБА_2 .

Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст. 18 СК передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 1 статті 80 Сімейного кодексу, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 84 Сімейного кодексу встановлює, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз наведених положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у правовому висновку викладеному у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2018 року у справі 161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18) зазначено:

«Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом».

Вказаний висновок також викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час судового розгляду, встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує, що він працевлаштований та отримує заробітну плату за місцем праці. Також сторонами не оспорюється той факт, що відповідач надає матеріальну допомогу як дружині, так і сину. Водночас, позивач вказує, що кошти, які надаються відповідачем є недостатніми, у зв`язку з понесеними нею витратами на відновлення фізичного та ментального здоров`я.

Суд не може не відзначити, що незважаючи на створення сторонам рівних процесуальних прав та можливостей на збирання та подачу доказів, суду не надано достовірних доказів щодо фактичних доходів відповідача.

Також, суд виходить з того, що прожитковий мінімум, тобто вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. Чільні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановлені Законом України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999.

Прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб у 2025 році становить 3028 гривень. Тобто відповідач готовий на себе взяти та нести витрати на забезпечення позивача, у розмірі еквівалент якого практично у п`ять разів перевищує прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб у 20205 році. До того ж неможливо не відзначити, що відповідач окремо несе витрати на забезпечення дитини фактично у такому ж розмірі.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Отже, цілком обґрунтованими є доводи позивача щодо необхідності отримання належної медичної допомоги задля відновлення здоров`я.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Разом з тим, відповідно до ст. 5 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу особам, які її потребують за станом здоров`я, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Отже, окрім обраних самостійно позивачем медичних спеціалістів, така має можливість отримувати медичну допомогу, зокрема безкоштовну за рахунок державного чи місцевого бюджету. Даних про те, що позивачу відмовлено у наданні такої медичної допомоги матеріали справи не містять.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено усі докази наявні в матеріалах справи, в тому числі на предмет відповідності вимогам належності та допустимості доказів. Поряд з цим, належних даних, які б свідчили про фактичну потребу позивача у визначеному нею розмірі матеріальної допомоги чи її нижчий від прожиткового рівня матеріального забезпечення матеріали справи не містять.

На переконання суду, розмір аліментів запропонований відповідачем у сумі 15000 гривень є достатнім для забезпечення належного матеріального забезпечення. При цьому, як зазначено вище, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028 грн. З 1 січня 2025 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 8000 гривень (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»), тобто розмір аліментів, які погоджується сплачувати ОСОБА_2 в рази перевищують розрахункові величини для обчислення відповідних виплат встановлені законодавчо.

Не може залишитися поза увагою суду і те, що матеріали справи не містять відомостей про фактичні доходи відповідача, а усі посилання позивача щодо його заробітної плати базуються на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема суду не надано доказів розміру фактичної заробітної плати відповідача на даний час, як і не зазначено джерела отримання відповідної інформації повідомленої позивачем в судовому засіданні.

Підсумовуючи вищенаведене, на переконання суду, позивачем не долучено до матеріалів справи належних доказів, а також не наведено достатніх аргументів, які б свідчили про наявність законних підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини від усіх доходів платника аліментів, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років. Беручи до уваги матеріальні потреби позивача, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення для об`єктивного визначення розміру аліментів, які наведені вище, суд вважає за можливе визначити такий розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 15000 гривень.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 грн.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає ? 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивач при поданні заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, починаючи 13.11.2024 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ;

РНОКПП: НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

представник позивача -адвокат Гордон Ігор Михайлович

(79000, м. Львів, вул. Сахарова, 42, оф.200)

ОСОБА_2

( АДРЕСА_2 ;

РНОКПП: НОМЕР_2 )

представник відповідача - адвокат Мамчак Віталія Іванівна

(82520, Львівська область, Самбірський район, с. Ісаї, вул. Загірська, 10)

Повний текст рішення складено 11 березня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький