ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2965/19

Провадження № 22-ц/820/380/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: представник апелянта ОСОБА_1 ,

позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року (суддя Мазур Н.В.) за позовом ОСОБА_2 до Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_5 звернулася в суд із позовом до Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_6 , після смерті якого ОСОБА_5 вступила в управління та розпорядження спадковим майном, що складається із житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю документа, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно.

Із врахуванням викладеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 75,0 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м, загальна вартість якого складає 91235 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,0 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м, вартістю 91235 грн., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано, тим що оскільки у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, отже слід визнати право власності в порядку спадкування на домоволодіння за позивачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи та інтереси, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю, стягнути на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не врахував, що житловий будинок, на який судом визнано право власності за позивачкою ОСОБА_5 , належав колгоспному двору, головою якого, на час видачі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок 28 березня 1990 року був батько позивачки ОСОБА_6 , а членами колгоспного двору були: позивачка мати ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_7 ,1969 року народження, ОСОБА_8 , 1977 року народження, апелянтка ОСОБА_9 , 1974 року народження. Виходячи із положень ст.ст.120, 123 ЦК України, в редакції 1963 року, кожен із членів колгоспного двору мав право на 1/5 його частки. Проте звертаючись до суду з зазначеним позовом ОСОБА_5 не залучила до участі у справі як відповідачів ні апелянтку, ні її братів, що впливає в подальшому на права та обов`язки ОСОБА_4 .

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників у справі не надходило.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 січня 2025 року залучено до участі у справі як позивача, після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , як особу, яка прийняла спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 та земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку.

В судовому засіданні представник апелянтки ОСОБА_4 , адвокат Рівнячок Л.С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Маринюк С.О. в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків останньої, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Отже, правовий аналіз наведених норм Закону свідчить про те, що правом на апеляційне оскарження рішення суду наділена лише особа, яка брала участь у справі, або яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Судове рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

У постанові від 20 січня 2020 року у справі №2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі №646/6461/17 Верховний Суд зазначив, що особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

За змістом названих норм, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

В постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі 911/2635/17 міститься висновок, відповідно до якого рішення суду є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі №6-885цс15.

Оскаржуючи рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року в апеляційному порядку, ОСОБА_4 зазначала, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, членами колгоспного двору станом на 28.03.1990 року було 5 п`ять осіб, в тому числі і неповнолітня на той час апелянтка, а тому кожний з них мав право на 1/5 його частки.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Курганівка, Шепетівського району Хмельницької області помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 липня 2015 року виконавчим комітетом Великошкарівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

Згідно довідки №154 від 12.03.2019 року, виданої виконкомом Грицівської селищної ради Гаврилюк М.М., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно був зареєстрований та проживав за адресою по АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_6 за даною адресою була зареєстрована ОСОБА_5 , 1942 року народження.

За повідомленням Шепетівської районної нотаріальної контори № 549/02-14 від 06.05.2019, неможливо видати свідоцтво на право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , на домоволодіння в АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що не виділено частки померлого в майні колгоспного двору, згідно із ч.2 ст.120 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) та рекомендовано ОСОБА_5 звернутися в суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок.

Згідно довідки № 203 від 10 березня 2019 року, виданої КП «Шепетівське бюро технічної інвентаризації» домоволодіння в АДРЕСА_1 належало померлому ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Шепетівської районної ради народних депутатів від 28 березня 1990 року, на підставі рішення № 32 від 15.02.1990 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 68. У даній довідці, також, зазначено, що вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно «Збірника укрупнених показників вартості відтворення функціональних об`єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд» зареєстрованого наказом Фонду державного майна України та державного комітету України з питань ЖКГ 23.12.2004 року № 2929/227, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 січня 2005 року за №354/10334 становить 91235 грн.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Шепетівської районної ради народних депутатів від 28 березня 1990 року, на підставі рішення № 32 від 15.02.1990 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 68, вказано що дане майно належить колгоспному двору, головою якого являється гр. ОСОБА_6 .

Згідно довідки №190 від 15.04.2019 року, виданої виконкомом Грицівської селищної ради за адресою по АДРЕСА_1 , протягом 1991-1993 років були зареєстровані слідуючі громадяни: 1. ОСОБА_6 , 1948 року народження власник, 2. ОСОБА_5 , 1942 року народження дружина, 3. ОСОБА_7 , 1969 року народження син, 4. ОСОБА_9 , 1974 року народження дочка, 5. ОСОБА_8 , 1977 року народження - син, 6. ОСОБА_10 , 1995 року народження внук.

ОСОБА_9 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, Серія НОМЕР_2 , виданого 05.02.1995 року, Шарівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями статей 120-127 ЦК УРСР, спадкування майна колгоспного двору регулювалося статтею 563 ЦК УРСР.

Так, згідно з частиною першою статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Частиною другою статті 123 ЦК УРСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - вказівки № 69).

Згідно зі змістом вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, апелянткою ОСОБА_4 , на підтвердження доводів апеляційної скарги, достатніх доказів щодо належності спірного домоволодіння до майна колгоспного двору не надано, матеріали справи теж не містять таких доказів.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечували проти належності спірного домоволодіння до колгоспного двору.

Таким чином, оскаржуваним судовим рішенням не було і не могло бути вирішено питання безпосередньо про права та обов`язки апелянтки в даних правовідносинах, тому її посилання в апеляційній скарзі на таку обставину, як на підставу для звернення до апеляційного суду слід визнати необґрунтованою.

За встановлених обставин, враховуючи, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_4 , апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 352, 362, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 серпня 2019 року за позовом ОСОБА_2 до Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк