Дата документу 05.03.2025 Справа № 337/2683/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2683/24 Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В. О.
Провадження № 22-ц/807/489/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер-Хаус», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер Хаус» про визнання недійсним договору про надання послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер-Хаус», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер Хаус» про визнання недійсним договору про надання послуг.

На обґрунтування позову зазначено, що 15 серпня 2020 року зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 прийнято рішення, яким: відкликано управителя Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» (далі по тексту ТОВ ««Місто для людей Запоріжжя»); визначено управителем Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер Хаус» (далі по тексту ТОВ «КК «Партнер Хаус») ( без дефісу) для укладання договору на управління багатоквартирним будинком з індивідуальним тарифом; обрано уповноважених осіб співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розірвання договору № 06/09/17-267 від 06 вересня 2017 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та на укладення з управителем ТОВ «КК «Партнер Хаус» договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за індивідуальним тарифом.

10 грудня 2020 року було укладено договір № 01/12/2020 про надання послуг управління багатоквартирним будинком між ТОВ «КК «Партнер-Хаус» ( з дефісом) , як управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , в особі уповноважених загальними зборами, співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які діяли на підставі протоколу від 15 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі продажу від 15 грудня 2015 року.

30 серпня 2023 року ТОВ «КК «Партнер-Хаус» звернулось до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за надання послуг з управління будинком, посилаючись на вищезазначений протокол співвласників від 18 серпня 2020 року. В додатках до позову, як на підставу управління будинком, додано договір №01/12/2020 року від 01 грудня 2020 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між управителем Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус» в особі директора Даниленко Ю.А. та співвласниками будинку АДРЕСА_2 в особі уповноважених Ніконової Тетяни Валентинівни та Кропивки Ольги Вікторівни. До договору надано наказ ТОВ «КК «Партнер-Хаус» «Про прийняття на роботу» директором товариства ОСОБА_4 з 10 грудня 2020 року.

23 квітня 2024 року ТОВ «КК «Партнер Хаус» ( без дефісу) надано ОСОБА_1 відповідь, що договір №01/12/2020 від 10 грудня 2020 року про надання послуг з утримання багатоквартирним будинком між товариством та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 не укладався.

15 серпня 2020 року, під час проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , існувало тільки ТОВ «КК Партнер Хаус» (без дефісу) державну реєстрацію якого було здійснено 25 березня 2019 року, і за яке співвласники голосували, як за компанію - управителя їх будинком, а державну реєстрацію ТОВ «КК «Партнер - Хаус» було здійснено 30 листопада 2020 року.

Таким чином, оскільки рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 про призначення управителем ТОВ «КК «Партнер-Хаус» ( з дефісом) - відсутнє, договір №01/12/2020 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 10 грудня 2020 року, укладений між ТОВ «КК «Партнер-Хаус», , як управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , в особі, уповноважених загальними зборами, співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які діяли на підставі протоколу від 15 серпня 2020 року є недійсним.

У зв`язку з вищезазначеним, для захисту своїх порушених прав, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір №01/12/2020 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 10 грудня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус», , як управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , в особі, уповноважених загальними зборами, співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які діяли на підставі протоколу від 15 серпня 2020 року. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір №01/12/2020 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 10 грудня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус», , як управителем, та співвласниками багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , в особі, уповноважених загальними зборами, співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які діяли на підставі протоколу від 15 серпня 2020 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер-Хаус» () на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати: зі сплати судового збору в сумі - 968, 96 грн; на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000, 00 грн; а всього: 20 968, 96 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити та залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. У випадку відмови у скасуванні рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року по справі № 337/2683/24 застосувати наслідки недійсності правочину, а саме зобов`язати співаників багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , відшкодувати вартість фактично отриманих послуг з управління багатоквартирним будинком.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, не врахував, що позивачкою не надано належні та допустимі докази, які підтверджують її позовні вимоги, не надавши оцінку правовій позиції відповідача. Станом на 15 серпня 2020 року, підприємство ТОВ «Керуюча компанія «Партнер-Хаус» ( з дефісом) не було зареєстровано. Проте, вважає, що системно аналізуючи норми ЦК України щодо укладення договору, можна зробити висновок про те, що сторона по договору, яка висловила бажання укласти договір має бути особою. Щодо особи, яка отримала пропозицію укласти договір такої вимоги немає. Але на момент прийняття пропозиції особа вже має бути. Таким чином вважає , що фактична відсутність зареєстрованої компанії ТОВ «Керуюча Компанія «Партнер-Хаус» на момент проведення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку 15 серпня 2020 року не тягне за собою автоматично недійсність укладеного в подальшому 10 грудня 2020 року договору уповноваженими особами з даною юридичною особою. Вважає, що обов`язковою умовою для звернення до суду є наявність порушення прав та інтересів особи. Позовна заява не містить посилання на те, які саме права позивача порушено і як задоволення позову допоможе поновити її порушені права.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коломоєць І.В. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер Хаус», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомило, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надало.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер Хаус»,

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 від 15 серпня 2020 року приймалось про призначення управителем ТОВ «КК «ПартнерХаус» (без дефісу), а не про призначення управителем ТОВ «КК «Партнер-Хаус» ( з дефісом), яке на день прийняття рішення зборів не було зареєстровано, а державну реєстрацію було здійснено лише 30 листопада 2020 року. Проте договір №01/12/2020 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 10 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 було укладено уповноваженими загальними зборами від 10 серпня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з ТОВ «КК «Партнер-Хаус», ( з дефісом), тому цей договір є недійсним, оскільки не відображає справжнє волевиявлення співвласників багатоквартирного будинку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 15 серпня 2020 року зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 прийнято рішення, яким: 1. відкликано управителя ТОВ «Місто для людей Запоріжжя»;

2. визначено управителем ТОВ «КК «Партнер Хаус» для укладання договору на управління багатоквартирним будинком з індивідуальним тарифом;

3. обрано уповноважену особу співвласників багатоквартирного будинку на розірвання договору № 06/09/17-267 від 06 вересня 2017 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та на укладення з управителем ТОВ «КК «Партнер Хаус» договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за індивідуальним тарифом (т.1 а.с.9-12).

ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі продажу від 15 грудня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №51200915 від 29 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 7).

30 серпня 2023 року ТОВ «КК «Партнер-Хаус» звернулось до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за надання послуг з управління будинком, посилаючись на вищезазначений протокол співвласників від 18 серпня 2020 року. В додатках до позову, як на підставу управління будинком, додано договір №01/12/2020 року від 01 грудня 2020 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між управителем ТОВ «КК «Партнер-Хаус» в особі директора Даниленко Ю.А. та співвласниками будинку АДРЕСА_2 в особі уповноважених Ніконової Тетяни Валентинівни та ОСОБА_2 (т.1 а.с.13-17, 29-35,41-45).

23 квітня 2024 року ТОВ «КК «Партнер Хаус» надано ОСОБА_1 відповідь №04-04/24 від 23 квітня 2024 року, що договір №01/12/2020 від 10 грудня 2020 року про надання послуг з утримання багатоквартирним будинком між товариством та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 не укладався (т.1 а.с.36).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07 травня 2024 року, державну реєстрацію ТОВ «КК Партнер Хаус», було здійснено 25 березня 2019 року (т.1 а.с.37-40).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07 травня 2024 року, державну реєстрацію ТОВ «КК Партнер - Хаус», було здійснено 30 листопада 2020 року (т.1 а.с.19).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Обов`язковою умовою задоволення позову про визнання правочину недійсним є встановлення судом факту порушення у зв`язку із його вчиненням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Закон не обмежує коло осіб, які мають право вимагати визнання недійсним оспорюваного правочину лише сторонами. Ними можуть бути будь-які заінтересовані особи, права або охоронювані інтереси яких порушені таким правочином. За визнанням недійсним правочинів до суду звертаються не тільки сторони, а й інші особи, на стані яких негативно відбивається цей правочин, або які з інших причин зацікавлені в його недійсності.

Позов особи, яка не була учасником правочину, про визнання недійсним оспорюваного правочину може бути задоволений лише в тому разі, якщо таким правочином порушено право цієї особи - не учасника правочину, і воно може бути відновлене шляхом повернення сторін цього правочину до первісного стану.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 569/19674/19 (провадження № 61-9698св22).

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 10 грудня 2020 року між ТОВ «Керуюча компанія «Партнер-хаус» та співвласниками житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уповноважених загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку, які діяли на підставі протоколу від 15 серпня 2020 року, як такий, що укладено з порушенням вимог Закону України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», укладений без правової підстави, без рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, оскільки на час проведення зборів співвласників 15 серпня 2020 року, існувало тільки ТОВ « КК «Партнер хаус» (код 42907607) ( дефіс в назві відсутній), за яку співвласники і голосували, як за компанію управителя їх будинку, а борг за управління будинком пред`явив ТОВ «КК» Партнер-хаус» ( код 44003865) ( наявний дефіс в назві), яка створена 30 листопада 2020 року, після зборів співвласників, що виключає ймовірність голосування за товариство з кодом 44003865Ю в назві якого наявний дефіс.

Таким чином позивачка вважала, що договір від 10 грудня 2020 року порушує його права, як співвласника багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на управління цим будинком.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку визначено Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (далі - Закон № 417-VIII), який регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Відповідно до пунктів 1, 7, 8 частини першої статті 1 Закону № 417-VIII багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

У частині першій статті 9 Закону № 417-VIII визначено форми управління багатоквартирним будинком, зокрема те, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону № 417-VIII, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до частин першої-третьої статті 11 Закону № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Отже, виходячи з положень Закону № 417-VIII, співвласники багатоквартирного будинку для управління будинком можуть створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ), або співвласники можуть найняти управляючу компанію, яка буде обслуговувати будинок, або ОСББ залучає управителя для виконання всіх або частини функцій. При цьому, вирішення питання щодо управління багатоквартирним будинком у разі створення ОСББ здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

У частині четвертій статті 11 Закону України "Про особливості здійсненням права власності у багатоквартирному будинку" викладено істотні умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а саме:1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуг; 6) порядок оплати послуг; 7) порядок і умови внесення змін до договору; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору.

Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції укласти договір ( оферти) і прийняття пропозиції ( акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним,коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином закон чітко визначає, що при укладені договору сторони керуються лише заборонами вказаними в цивільному законодавстві, а в усіх інших аспектах мають повну свободу та керуються вимогами розумності та справедливості.

Установлено, що на час виникнення спірних правовідносин співвласники (власники квартир) будинку за адресою: АДРЕСА_2 не створили об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, тобто співвласники цього будинку не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

15 серпня 2020 року зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 прийнято рішення, яким: відкликано управителя Товариство з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» (далі по тексту ТОВ ««Місто для людей Запоріжжя»); визначено управителем Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер Хаус» для укладання договору на управління багатоквартирним будинком з індивідуальним тарифом; обрано уповноважених осіб співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розірвання договору № 06/09/17-267 від 06 вересня 2017 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та на укладення з управителем ТОВ «КК «Партнер Хаус» договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за індивідуальним тарифом.

10 грудня 2020 року було укладено договір № 01/12/2020 про надання послуг управління багатоквартирним будинком між ТОВ «КК «Партнер-Хаус» , як управителем та співвласниками багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , в особі уповноважених загальними зборами, співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які діяли на підставі протоколу від 15 серпня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що після укладення цього договору ТОВ « КК « Партнер-Хаус» надавало послуги, як управитель будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актами про надання послуг починаючи з січня 2021 року по день подачі позову ( листопад 2024 року), тобто виконували умови вищезазначеного договору ( т. 1 а.с. 141-278, т. 2 а.с. 2- 278).

Співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 приймали послуги від управителя ТОВ « КК «Партнер-Хаус», які останній надавав за договором № 01/12/2020 від 10 грудня 2020 року, будь яких претензії щодо ненадання цих послуг або про їх неякість, що вони не бажають приймати послуги від управителя ТОВ « КК «Партнер-Хаус», або про його відкликання, матеріали справи не містять.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між ТОВ « КК « Партнер-Хаус» та ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2020 року по 31 жовтня 2024 року вбачається, позивачкою такі послуги приймались та частково сплачувались нею сплачувались ( т. 1 ас. 117-118).

Отже, матеріали справи підтверджують та свідчать про те, що на момент прийняття рішення про визначення управителя збори співвласників багатоквартирного будинку розуміли з якою компанією вони бажають це зробити. В тому числі, це підтверджується тією обставиною, що в протоколі зборів співвласників від 15 серпня 2020 року код ЄДРПОУ підприємства відсутній. ТОВ «КК «Партнер-Хаус дійсно не було зареєстровано в державному реєстрі на день прийняття рішення співвласників (10 серпня 2020 року), проте його державна реєстрація була здійснена в державному реєстрі 30 листопада 2020 року, тобто на день укладення договору про надання послуг № 01/12/2020 від 10 грудня 2020 року зазначене підприємство набуло статус юридичної особи, тому зазначена обставина, виходячи з положень ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, аспектів повної свободи договору, вимог розумності та справедливості, не робить цей договір недійсним.

При цьому, слід зауважити, що позивачкою не доведено належними, достовірними та достатніми доказами, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 приймаючи рішення на зборах від 10 серпня 2020 року бажали визначити управителя саме ТОВ « КК «Партнер Хаус» ( без дефісу).

Напроти, приймаючи надані послуги від управителя ТОВ « КК « Партнер -Хаус» за договором № 01/12/2020 від 10 грудня 2020 року на протязі 2021 -2024 років, свідчить про те, що воля співвласників багатоквартирного будинку, яка виражена в протоколі від 15 серпня 2020 року, була направлена на укладення договору про надання послуг саме з ТОВ « КК «Партнер-Хаус».

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не врахував наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином не дослідив та не надав оцінку поданим сторонами доказам, дійшов помилкового висновку про те, що договір слід визнати недійсним. Оскільки зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення фактично було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що умовами оспорюваного договору порушуються її права співвласника багатоквартирного будинку. З огляду на наведене, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обгрунитованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Відповідно до підпункту «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування бо зміни судового рішення, про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 т. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга хоча і задоволена частково судом апеляційної інстанції, проте рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, тому понесені ТОВ « КК «Партнер-Хаус» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1453, 44 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 2285-9288-29-11-1157 від 10 січня 2025 року ( т. 3 а.с. 96) слід покласти на позивачку ОСОБА_1 , а також підлягають покладенню на позивачку судові витрати по сплаті нею судового збору за подання позову та понесенні нею витрати за надання їй професійної правничої допомоги у суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус» задовольнити частково..

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер-Хаус», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер Хаус» про визнання недійсним договору про надання послугз управління багатоквартирним будинком № 01/12/2020 від 10 грудня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Партнер-Хаус», , як управителем, та співвласниками багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: м. Запоріжжя, вул. Кияшка, буд. 42, в особі, уповноважених загальними зборами, співвласників багатоквартирного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які діяли на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 15 серпня 2020 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Партнер-Хаус» судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1453 гривень 44 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 10 березня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кочеткова І.В.