ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/474/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року у справі за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, третя особа: ОСОБА_2 , про повернення дитини на виховання матері, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначено, що мати неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , знята з реєстрації місця проживання, не працює, є багатодітною матір`ю. На теперішній час її місцезнаходження не відомо, виїхала за кордон. ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина ОСОБА_3 , не бере участі у вихованні та розвитку дитини, матеріально не забезпечує, життям та здоров`ям дитини не цікавиться.

Батько дитини ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не виконує свої батьківській обов`язки відносно сина ОСОБА_3 , не бере участі у вихованні та розвитку дитини, матеріально не забезпечує, життям та здоров`ям дитини не цікавиться.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у цивільній справі № 334/7668/21 (провадження № 2/334/4276/21) дитину ОСОБА_3 було відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав.

Неповнолітній ОСОБА_3 перебував на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. У зв`язку з подальшим наданням статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, знятий з обліку. На даний час (з 20 квітня 2021) він перебуває в КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. На виконання наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації від 04 березня 2022 № 01-10/1/11 «Про евакуацію вихованців обласних центрів соціально-психологічної реабілітації дітей за межі України» неповнолітній ОСОБА_3 був переміщений разом з вихованцями центру до Республіки Польща, м. Ольштин. На даний час отримує усі передбачені законом послуги з соціально-психологічної реабілітації, необхідну медичну і юридичну допомогу. Протягом всього часу батько та мати дитини не відвідували вищезазначений комунальний заклад, не телефонували та дитину не відвідували. Один раз мати дитини ОСОБА_1 зустрілась із сином під час евакуації дітей до м. Запоріжжя у період з 25 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року. Допомогу на утримання не надавала. Батько не відвідував дитину жодного разу. Спілкування з матір`ю та дитиною відбувається з ініціативи хлопця за допомогою соціальних мереж. З батьком зв`язку немає.

Відповідачі неодноразово притягались до адміністративної відповідальності. З ОСОБА_1 наразі відсутня можливість провести відповідну роботу, оскільки вона виїхала за кордон, на телефонні дзвінки не відповідає, на контакт не йде. З ОСОБА_2 орган опіки та піклування проводив відповідну роботу, він надавав письмові пояснення від 25 жовтня 2023 року про те, що планував подати позов про повернення дитини, однак станом на 20 грудня 2023 року перестав виходити на зв`язок.

Органом опіки та піклування вичерпані всі можливі заходи впливу на відповідачів, батьки попереджені про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, не співпрацюють зі спеціалістами центру соціальних служб щодо налагодження ситуації в родині.

На підставі викладеного позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внести зміни до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, третя особа: ОСОБА_2 , про повернення дитини на виховання матері.

В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у цивільній справі № 334/7668/21 (провадження № 2/334/4276/21) дитину ОСОБА_3 було відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав, стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі по частині усіх видів доходів відповідачів щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2021 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Підставами винесення рішення було те, що позивачка за зустрічним позовом не забезпечувала фізичний, культурний, духовний і соціальний рівень життя дитини, а саме не займалася її вихованням та утриманням, не забезпечувала належні умови для її харчування, проживання та лікування, не цікавилася її життям та здоров`ям. Наразі ОСОБА_1 просить повернути їй дитину, оскільки переосмислила своє життя, зробила висновки, змінила способі життя та буде докладати максимум зусиль для того, щоб дитина мала належне виховання, була матеріально забезпечена, а її права захищені. Окрім сина ОСОБА_3 , позивачка має й інших дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Спільне життя з ОСОБА_2 у ОСОБА_1 не склалось, шлюб розірвано. 20 квітня 2022 року позивачка за зустрічним позовом разом із дітьми виїхала до Голландії, оскільки вважала небезпечним перебування на території міста Запоріжжя внаслідок введення воєнного стану, переймалась за життя та здоров`я дітей та власне. ОСОБА_1 має статус одинокої матері, а також є багатодітною матір`ю. На період переміщення сина ОСОБА_8 вже було відібрано та переміщено до республіки Польща. До цього позивачка за зустрічним позовом підтримувала зв`язок з ОСОБА_8 , навідувалась до нього та спілкувалась із ним. Він сумує за матір`ю та бажає возз`єднання родини.

Наразі обставини життя ОСОБА_1 змінилися, вона у Голландії має житло, забезпечена соціальними виплатами, грошовими коштами розміром 1 500 євро щомісячно, отримує гуманітарну допомогу, яка включає засоби гігієни, продукти харчування, речі тощо, а також медичною допомогою за потреби. Донька ОСОБА_9 відвідує садочок, а сини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 школу. Діти забезпечені всім необхідним для повноцінного життя та розвитку, позивачка займається їх вихованням та утриманням, повністю виконує батьківські обов`язки, що здатна також забезпечити і ОСОБА_8 .

З наведених підстав просила повернути ОСОБА_3 на виховання матері ОСОБА_1 , припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у справі № 334/7668/21 на утримання дитини ОСОБА_3 (а.с. 8991).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2024 року прийнято зустрічний позов, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року позов Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог в частині внесення змін до актового запису про народження дитини відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в особі голови Адвокатського об`єднання «Доладні правознавці» адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 1 211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір розміром 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні первісного позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав та задовольнити вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою надзвичайні правові наслідки. Орган опіки при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідачів батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме інтересам дитини. Факт заперечення відповідачів проти позову про позбавлення їх батьківських прав також свідчить про їх інтерес до дитини. Відповідачі вказували суду першої інстанції, що мають намір відновлення відносин з сином, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Висновок органу опіки і піклування є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не взяв до уваги, що відповідачка тимчасово перебуває за кордоном (внаслідок життєвих обставин), проте вона не усувається від виховання та утримання сина, має щирі почуття, зацікавленість та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Отже висновок суду першої інстанції про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є необгрунтованим та безпідставним. Суд також не врахував, що відповідач ОСОБА_2 здійснює безпосередню участь у заходах необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, ці обставини дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків між батьком та дитиною. Але при цьому він не усувається від виховання та утримання сина, має щирі почуття, зацікавленість та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не поступив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представник адвокат Дерев`янко І.О., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення судової повістки повідомлення (т.2 а.с.30,31), шляхом надсилання 18 лютого 2025 року судової повістки-повідомлення в електронний кабінет адвоката Дерев`янко І.О. підсистеми «Електронний суд» (т.2 а.с.29), до апеляційного суду не з`явилися. Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Дерев`янко І.О. на електронну пошту Запорізького апеляційного суду надіслала Клопотання про проведення судового засідання без особистої участі сторони апелянтів та їх представника, вимоги апеляційної скарги підтримують та наполягають на їх задоволенні (т.2 а.с. 32-34).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 реалізували своє право на викладення відповідних аргументів, кожний окремо у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні, за відсутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвокат Дерев`янко І.О..

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає в частині задоволення позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 . В іншій частині відмовлених позовних вимог первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про повернення дитини, судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи первісний позов Органу опіки та піклування в частині позбавлення батьківських правсвій висновок суд першої інстанції аргументував тим, що позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає інтересам неповнолітньої дитини, так як вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків: тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його розвиток, вони не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування батьками своїми обов`язками.. Щодо позовних вимог органу опіки та піклування про внесення змін до актового запису про народження дитини відповідно до рішення суду суд зазначив, що рішення про позбавлення батьківських прав є підставою для здійснення відмітки в актовому записі цивільного стану, а не внесення змін до актового запису. Отже, позовні вимоги органу опіки та піклування в частині внесення змін до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду підлягають залишенню без задоволення. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, які дають підстави для висновку про усунення причин, які перешкоджали належному вихованні дитини її батьками.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не мже повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 20 серпня 2009 року, актовий запис № 870. Батьками дитини зазначені: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2014 року у справі № 334/10324/14-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 13).

Відповідно до акту про відвідування малолітньої дитини батьками складеного Комунальним закладом «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради від 08 листопада 2021 року № 03-02/505, 20 квітня 2021 року до закладу поступила малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із бродяжництвом. За час перебування ОСОБА_3 в їх закладі, мати ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 не телефонували та не відвідували дитину жодного разу (а.с. 16).

Згідно з повідомленням Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області № 26635/40-2023 від 14 листопада 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 07 грудня 2022 року щодо неї було складено протокол за ч. 1 ст. 127 КУпАП та було накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 255,00 грн. (а.с. 18).

ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2020 року, за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 184 КУпАП постановою цього ж суду від 05 листопада 2020 року, за ч. 1 ст. 184 КУпАП постановою цього ж суду від 11 травня 2021 року, а також копію постанови суду від 07 червня 2021 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП за малозначністю правопорушення, тобто з нереабілітуючих підстав (а.с. 4348).

Згідно з повідомленням Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області № 26636/40-2023 від 14 листопада 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Щодо нього були складені протоколи за ст.ст. 44, 183 КУпАП та накладені відповідні адміністративні стягнення (а.с. 19).

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2020 року, ОСОБА_2 притягнений до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 3642).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у справі № 334/7668/21 задоволено позов Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про відібрання дитини від батьків та стягнення аліментів, відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , без позбавлення її батьківських прав, відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , без позбавлення його батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.10.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись ОСОБА_3 у розмірі 1/4 з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05.10.2021 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття (а.с. 14-15). Рішення набрало законної сили 16.12.2021.

Вказаним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у справі № 334/7668/21 встановлено, що 31 травня 2021 року до відділу служби у справах дітей з`явились відповідачі та написали пояснення, в якому погодилися з відібранням малолітнього сина ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав.

За змістом листа Запорізького міського центру соціальних служб від 30 жовтня 2023 № 2546/03-02 «Про родину ОСОБА_13 », родина ОСОБА_13 перебувала на обліку у вказаному Центрі з 11 березня 2016 року по 15 квітня 2022 року через невиконання батьківських обов`язків. Родину було знято з обліку через виїзд за кордон. Станом на 30 жовтня 2023 року за послугами до Центру родина не зверталась (а.с. 20).

Відповідно до акту про відвідування неповнолітньої дитини та спілкування з батьками та родичами складеного Комунальним закладом «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради від 23 листопада 2023 року № 03-05/96, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрапив до закладу відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину від 20 квітня 2021 року у зв`язку із бродяжництвом. Мати дитини ОСОБА_1 відвідувала свого сина один раз, під час евакуації дітей до м. Запоріжжя у період з 25 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року. Допомогу на утримання не надавала. Батько дитини ОСОБА_2 не відвідував дитину жодного разу. Спілкування з матір`ю на даний час відбувається з ініціативи хлопця за допомогою соціальних мереж, з батьком жодних зав`язків не має (а.с. 17).

Згідно з повідомленням Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області № 26635/40-2023 від 14 листопада 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 07 грудня 2022 року щодо неї було складено протокол за ч. 1 ст. 127 КУпАП та було накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 255,00 грн. (а.с. 18).

За змістом листа Запорізького міського центру соціальних служб від 30 жовтня 2023 № 2546/03-02 «Про родину ОСОБА_13 », родина ОСОБА_13 перебувала на обліку у вказаному Центрі з 11 березня 2016 року по 15 квітня 2022 року через невиконання батьківських обов`язків. Родину було знято з обліку через виїзд за кордон. Станом на 30 жовтня 2023 року за послугами до Центру родина не зверталась (а.с. 20).

25 жовтня 2023 року ОСОБА_2 надав пояснення начальнику відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за змістом яких він бажає повернути ОСОБА_8 в родину, у зв`язку із чим має намір звернутись до адвоката та подати позов протягом періоду з 25 жовтня 2023 року по 25 листопада 2023 року (а.с. 21). Водночас, в матеріалах цієї справи відсутні докази звернення ОСОБА_2 до суду із відповідним позовом щодо повернення дитини.

Обстежити умови проживання ОСОБА_1 не вдалось, оскільки за адресою реєстрації вона не проживає (а.с. 23, 24).

Відповідно до листа Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернівецький професійний ліцей сфери послуг» від 11 листопада 2024 року № 656 у вказаному закладі з 02 вересня 2024 року навчається ОСОБА_3 за професією «Електромеханік з ремонту лічильно-обчислювальних машин», відомості про місце його реєстрації відсутні. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 24/9 від 25 січня 2022 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» перебуває на повному державному забезпеченні. За час навчання у ліцеї батьки жодного разу не відвідали сина у м. Чернівці, не цікавились його життям та здоров`ям, не підтримували його матеріально та не передавали жодних засобів догляду. Із закладом не підтримують зв`язок, не виявляють цікавості щодо навчання та перебування сина. При з`ясуванні думки ОСОБА_8 щодо позбавлення його батьків батьківських прав визначитися не може.

Згідно з наданою суду копією заяви ОСОБА_3 , складеної ним власноруч 11 листопада 2024 року, він не може прийняти рішення щодо позбавлення чи не позбавлення його батьків батьківських прав, оскільки не впевнений у прийнятті такого рішення.

Згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 20 грудня 2023 року № 17.01/01-27/929, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до їх неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 (а.с. 2527).

Представником ОСОБА_1 надані документи з місця її перебування разом із іншими дітьми у Голландії, зокрема рекомендаційні листи від організацій в сфері молоді та родини, довідка з місця проживання та квитанції про отримання допомоги на проживання розмірами по 1 034,65 євро у травні та червні 2024 року, 1044,40 євро у липні 2024 року.

Копія довідки Військової частини НОМЕР_2 від 31.10.2024 № 2957д на ім`я ОСОБА_2 на підтвердження його безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05.08.2024 по 02.09.2024 не спростовує обставин невиконання ним батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_8 , яке мало місце до початку його служби.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи у сприятливих умовах дитина перетворюється на гідного правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони тривалий час не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у

кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі "Странд Лоббен та інші проти Норвегії" (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Суди мають здійснювати поглиблене дослідження всієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, надавати збалансовану і розумну оцінку відповідних інтересів кожної особи при прийнятті найкращого для дитини рішення. Суди встановлюють справедливий баланс між різними конкуруючими правами та інтересами, забезпечуючи процесуальну справедливість усього процесу.

Звертаючись до суду з позовом Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 зазначає, що Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року у цивільній справі № 334/7668/21 (провадження № 2/334/4276/21) дитину ОСОБА_3 було відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав Неповнолітній ОСОБА_3 перебував на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. У зв`язку з подальшим наданням статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, знятий з обліку. На даний час (з 20 квітня 2021) він перебуває в КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. На виконання наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної державної адміністрації від 04 березня 2022 № 01-10/1/11 «Про евакуацію вихованців обласних центрів соціально-психологічної реабілітації дітей за межі України» неповнолітній ОСОБА_3 був переміщений разом з вихованцями центру до Республіки Польща, м. Ольштин. З 02 вересня 2024 року ОСОБА_3 навчається у Чернівецькому професійному ліцеї сфери послуг. Отримує усі передбачені законом послуги з соціально-психологічної реабілітації, необхідну медичну і юридичну допомогу. Протягом всього часу батько та мати дитини не відвідували вищезазначений комунальний заклад, не телефонували та дитину не відвідували. Один раз мати дитини ОСОБА_1 зустрілась із сином під час евакуації дітей до м. Запоріжжя у період з 25 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року. Допомогу на утримання не надавала. Батько не відвідував дитину жодного разу. Спілкування з матір`ю та дитиною відбувається з ініціативи хлопця за допомогою соціальних мереж. З батьком зв`язку немає.

Відповідно до наданої суду копії заяви ОСОБА_3 , складеної ним власноруч 11 листопада 2024 року, він не може прийняти рішення щодо позбавлення чи не позбавлення його батьків батьківських прав, оскільки не впевнений у прийнятті такого рішення.

Орган опіки та піклування у своєму висновку № 17.01/01-27/929 від 20 грудня 2023 року вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню до їх неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи та поведінку сторін у них до відібрання дитини без позбавлення їх батьківських прав, та після її відібрання, притягнення батьків до адміністративної відповідальності за неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_8 , (проживання матері і дитини у різних країнах у період воєнного стану), надавши оцінку висновку органу опіки та піклування прийшов до висновку про наявність виключних підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи; суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).

Так, оцінюючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції не взяв до уваги, що зазначений висновок є неповним і необ`єктивним, оскільки при наданні такого висновку орган опіки та піклування виходив виключно з тих відомостей, які були надані позивачем, який зацікавлений у розгляді справи. Позиції батьків щодо виконання ними своїх батьківських обов`язків, а також відомостей про вжиття заходів для надання матері, батькові і дитині допомоги у підтримці стосунків у висновку не наведено. Крім того, вказаний висновок Органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. У вказаному висновку органу опіки та піклування не наведено жодних даних намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення матері та батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має стати на користь інтересам дитини. При цьому, сама перевірка проведена формально, без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідачів від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачів як осіб, які не здійснює своїх батьківських обов`язків, а тому не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд оцінюючи цей висновок виснує, що з лютого 2022 року в Україні триває воєнний стан внаслідок військової агресії РФ проти України по теперішній час, тож відсутність з боку відповідачки ОСОБА_1 належної участі у вихованні дитини, після її відібрання може бути пов`язано саме з війною в Україні, так як ОСОБА_1 в зустрічному позові зазначає, що вона вимушена з іншими дітьми виїхати у Голландії, що створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дитиною.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що поведінка батька та матері загалом свідчить про їх бажання як матері та батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_8 , їх спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські та батьківські обов`язки. Вимушене тимчасове перебування за кордоном (внаслідок життєвих обставин), початок війни та правова необізнаність при обрані способу захисту своїх батьківських прав дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків між матір`ю та дитиною. Але, при цьому вона не усувається від виховання та утримання сина, має щирі почуття, зацікавленість та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що батьком ОСОБА_2 здійснює безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, ці обставини дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків між батьком та дитиною. Але, при цьому він не усувається від виховання та утримання сина, має щирі почуття, зацікавленість та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки

Отже, наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування № 17.01/01-27/929 від 20 грудня 2023 рокуне містить відомостей щодо наявності виключних обставин для застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі N 753/2025/19 (провадження N 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Судом першої інстанції не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав батька та матері має стати на користь інтересам дитини.

Таким чином, оцінивши зазначений висновок з іншими доказами, які містяться у справі, апеляційний суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, оскільки він є недостатньо обгрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Не надано об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Друга половина 2023 року, 2024 рік щодо невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків відносно сина висновком органу опіки і піклування взагалі не охоплюється. Лише зазначено, що родину було знято з обліку у зв`язку з виїздом за кордон. Отже, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів умисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів зауважує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою надзвичайні правові наслідки. Позивач не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини. Факт заперечення батьків проти позову про позбавлення їх батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини. Відповідачі зазначають, що мають намір на відновлення відносин з сином, тому позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Вирішуючи спір в частині позбавлення батьківських прав, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною 1 статті 164 СК України для позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав, відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 не можна вважати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволені позову.

Водночас, обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 а про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до зазначеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, відпали.

Під час вирішення питання про повернення дитини на підставі зазначеної норми права судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Суд першої інстанції встановив, що підставами для відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2021 року ( справа №334/7668/21 )зазначено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не приділяють достатньої уваги вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина, не забезпечують нормальних умов для його проживання (умови проживання не відповідають санітарним нормам), навчання та розвитку, вживають алкогольні напої, дитина займається бродяжництвом.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про повернення дитини, ОСОБА_1 посилалася на те, що відпали обставини, що стали причиною відібрання у неї дитини. Зокрема, наразі обставини життя ОСОБА_1 змінилися, вона мешкає у Голландії має житло, забезпечена соціальними виплатами, грошовими коштами розміром 1 500 євро щомісячно, отримує гуманітарну допомогу, яка включає засоби гігієни, продукти харчування, речі тощо, а також медичною допомогою за потреби. Вона там проживає з іншими дітьми, які забезпечені всім необхідним для повноцінного життя та розвитку, вона займається їх вихованням та утриманням, повністю виконує батьківські обов`язки, що здатна також забезпечити і ОСОБА_8 .

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Водночас, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надала суду належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що підстави, за яких суд ухвалив рішення про відібрання дитини від ОСОБА_1 , на час розгляду справи про повернення дитини відпали. Не надано належних доказів про умови її життя, зокрема, що позивачка має постійне місце проживання, що для дитини створені умови для проживання, навчання та дозвілля, акти обстеження житлово-побутових умов, матеріали справи не містять.

Саме лише бажання та прагнення ОСОБА_1 повернути відібрану за рішенням суду неповнолітню дитину, у розумінні частини третьої статті 170 СК України, за відсутності належних доказів, які дають підстави для висновку про усунення причин, які стали підставою для її відібрання, не може бути підставою для повернення дитини.

Оскільки позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, якими вона обгрунтовує підстави зустрічного позову, тому колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п.б), п. в) суд апеляційної інстанції повинен у резолютивній частині постанови повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1), п.2), п.3) інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району,як орган опіки та піклування, не звільняються від сплати судового збору за подання позову до суду, оскільки звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не вирішує питання прав та інтересів інших осіб, зокрема прав та обов`язків неповнолітньої дитини , а стосується лише прав та обов`язків відповідачів як матері та батька дитини, яких останні можуть бути позбавленні у разі ухвалення рішення про задоволення позову, відтак пункт 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на справи за позовом про позбавлення батьківських прав.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 липня 2021 року у справі № 461/5125/20, провадження № 61-11799 ск21.

Отже, за подання позовної заяви справляється судовий збір у розмірі 2422, 40 гривень

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав скасуванню та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, тому судовий збір за подання позову у розмірі слід покласти на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2024 року в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав, стягнення судового збору скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Попередити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2684 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 березня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кочеткова І.В.