Справа №468/1820/24
Провадження № 22-ц/812/478/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Травкіною В.Р.,

за відсутності сторін належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Літвіновою Тетяною Володимирівною

на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Сябренко І.П., повний текст рішення складено того ж дня, за заявою представника позивача Літвінової Тетяни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2024 року ОСОБА_1 , через свого адвоката Літвінову Т.В., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року позов задоволено.

Надано дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Вирішено питання про стягнення судового збору.

13 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Літвінова Т.В., через систему «Електронний суд», звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька.

Обґрунтовуючи заяву вказувала, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, задоволено. Проте при ухваленні судом рішення не вирішено питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що позивачем ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст.134, 175 ЦПК України, у позові було заявлено попередній розмір судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн, які в подальшому будуть підтверджені належними доказами.

Водночас при ухвалені рішення судом не було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, розмір яких склав 10000 грн, тому просить ухвалити додаткове рішення у справі яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції вказав, що ні в позовній заяві, ні в інших процесуальних документах, які подавались представником позивача Літвіновою Т.В. до суду до ухвалення рішення в справі, ні в судовому засіданні 07 січня 2025 року в якому представник позивача брала безпосередню участь, після з`ясування судом можливості завершення встановлення фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, і можливості видалення до нарадчої кімнати для ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, представником позивача Літвіновою Т.В. не було зроблено заяви про те, що докази понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу буде надано пізніше у відповідності до вимог статті 246 ЦПК України та частини 8 статті 141 ЦПК України, тобто після ухвалення судового рішення, яким буде вирішено справу по суті, а тому долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення докази до розгляду не приймаються.

Враховуючи те, що цивільно-процесуальне законодавство не передбачає інших умов допустимої прийнятності судом доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача Літвінової Т.В. про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Літвінова Т.В. вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що є незаконною та суперечить нормам матеріального та процесуального права, а тому просила про її скасування та ухвалення додаткового рішенням, яким стягнути з відповідача 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Так, вказувала, що висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки представник позивача - адвокат Літвінова Т.В. у передбаченому порядку зазначила у позовній заяві орієнтовний розмір судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, що судом першої інстанції не заперечується.

Таким чином, вона діяла у порядку, передбаченому частинами 1 та 2 статті 134 ЦПК України, якою передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, представник позивача адвокат Літвінова Т.В. діяла у спосіб та у порядку, передбаченому чинним законодавством, при цьому, суд першої інстанції незаконно відмовив у відшкодуванні понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Апелянт зазначала, що представник позивача та позивач помилково зазначили в акті виконаних робіт дату підписання основного договору про надання правничої допомоги (16.07.2024р) та перелічили всі послуги, які були надані адвокатом Літвіновою Т.В. вже після 16.07.2024 року, в тому числі, і участь в судовому засіданні 07 січня 2025 року. Саме з цієї причини, представник позивача адвокат Літвінова Т.В. не могла надати до суду в день судового розгляду підписаний акт виконаних робіт, так як в ньому, в тому числі, було зазначено участь в судовому засіданні 07 січня 2025 року, що і є поважною причиною.

Вказує, що звертаючись до суду із цією заявою нею доведені понесені витрати за надання правничої допомоги у межах цієї цивільної справи.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися.

З`єднатися з представником позивача в режимі відеоконференції, про проведення якої вона просила, суду апеляційної інстанції не вдалося, оскільки абонент був не в мережі.

Зважаючи на вимоги частини 5 статті 212, частини 2 статті 372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Літвінова Т.В. здійснювала представництво позивачки ОСОБА_1 на підставі договору №ЛТВ016 про надання правової допомоги від 16 липня 2024 року (а.с. 45-47).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що виконавець надає замовнику правову допомогу в об`ємах та на умовах, передбачених в даному договорі.

Згідно пункту 2.7, завершення робіт по даному договору оформляється актом приймання виконаних робіт, що підписують повноважні представники сторін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів після надання послуг. Фактом надання послуг є факт направлення Адвокатським бюро клієнту підписаного акту в двох примірниках.

При зверненні до суду із позовною заявою у вересні 2024 року, позивачка зазначала, що орієнтовний розмір витрат пов`язаних з розглядом цієї справи вона оцінює в розмірі 15000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 07 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Літвінова Т.В. до ОСОБА_2 про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, задоволено.

Адвокат Літвінова Т.В. брала участь у судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції: 06 листопада та 04 грудня 2024 року, 07 січня 2025 року (а.с.118-121,129-131,149-153).

Рішення суду першої інстанції було ухвалено в судовому засіданні 07 січня 2025 року за участі представника позивачки - адвоката Літвінової Т.В., що підтверджується протоколом судового засіданні (а.с. 149-153).

13 січня 2025 року представник позивача адвокат Літвінова Т.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження своїх повноважень надала копію договору №ЛТВ016 про надання правової допомоги від 16 липня 2024 року (а.с.168); копію ордеру серія ВТ №1052356 від 08 вересня 2024 року на представлення інтересів ОСОБА_1 у Баштанському районному суді Миколаївської області (а.с.166); акт виконаних робіт №ЛТВ016 від 16 липня 2024 року (а.с.167).

Відповідно до акту виконаних робіт від 16 липня 2024 року адвокатом Літвіновою Т.В. надані ОСОБА_1 наступні послуги:

-аналіз документів та вивчення правової позиції щодо подання позову (2000 грн.);

-аналіз судової практики зі спірного питання ( 2000 грн.);

-підготовка позовної заяви про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька (3000 грн.);

-підготовка та подання клопотання про залучення третьої особи (1000 грн.);

-підготовка та подання заяви про додаткове рішення у справі щодо витрат на правничу допомогу (1000 грн) ;

- участь у судовому засіданні (1000 грн.). Загальна сума складала 10000 грн.

Проте обґрунтувань поважності причин не подання суду доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не містить.

Разом з тим, згідно із записом судового засідання, адвокат Літвінова Т.В. надавала суду пояснення, брала участь у судових дебатах, проте колегія суддів достеменно встановила, що жодних заяв щодо витрат, які ОСОБА_1 сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, адвокат не зробила, доказів про їх розмір до закінчення судових дебатів не подала, а також до закінчення судових дебатів не робила заяви про подання доказів таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники подають докази у справі безпосередньо до суду, у строк, визначений законом або судом.

Отже, усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані стороною у визначені процесуальними нормами строки, а неможливість подання доказів у такі строки повинна бути письмово доведена до суду та належним чином обґрунтована.

З аналізу наведених норм процесуального закону видно, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із вирішенням спору у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості своєчасно подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин; подачі відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів; наявності належного обґрунтування поважності причин, що перешкоджають подачі доказів до закінчення судових дебатів.

Зважаючи на те, що ні до позовної заяви, ні до закінчення судових дебатів, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду першої інстанції представник позивача доказів понесення позивачем судових витрат не надала, а подала ці докази тільки з заявою про ухвалення додаткового рішення, зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про стягнення витрат на правову допомогу у суді першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дата підписання акту виконаних робіт 16 липня 2024 року вказано помилково, оскільки в ньому перелічені послуги, які надавалися після укладання договору, в тому числі і участь у судовому засіданні 07 січня 2025 року, що і є поважною причиною, не заслуговують на увагу, оскільки подання доказів витрат на правову допомогу, яких зазнала ОСОБА_1 упродовж п`яти днів після ухвалення рішення, за відсутності відповідної заяви до закінчення судових дебатів, не є виконанням приписів частини 8 статті 141 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що наявні у матеріалах справи копії ордеру у кількості 12 шт. на представлення інтересів позивача у суді загальної юрисдикції стосується Баштанського районного суду Миколаївської області (а.с.6, 54, 77, 95, 123, 127, 128, 144, 166, 176,177,189). При цьому жодного ордера на представлення інтересів позивача у Казанківському районному суді Миколаївської області матеріали справи не містять, що спростовує доводи апеляційної скарги про видання на підставі укладеного між сторонами договору ордеру на представництво інтересів позивача у Казанківському районному суді Миколаївської області.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Літвіновою Тетяною Володимирівною залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 12 березня 2025 року.