20 лютого 2025 рокуСудді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області області від 28 березня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі №442/7538/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя,-
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 08 травня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2023 року у справі №442/4272/23 розірвано. За час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .
У грудні 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. Вказаний позов ухвалою суду від 19 лютого 2024 року об`єднано в одне провадження з первісним позовом.
В позовній заяві покликалася на те, що 08 травня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. За час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .
Вказувала, що з 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/4272/23 від 21 липня 2023 року за позовом ОСОБА_1 , яким шлюб між сторонами розірвано, вказано: «Через відсутність взаєморозуміння між ними, суперечність характерів, розбіжностей у життєвих цінностях і поглядах на шлюб, сім`ю та життя, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, почали виникати непорозуміння. Протягом одного року вони не проживають разом та фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. З того часу стосунки жодним чином не покращилися, вважає, що примирення між ними є неможливим, а шлюб на даний час лише формальний. Просила шлюб розірвати».
Представник ОСОБА_2 стверджувала, що ОСОБА_1 підтвердила, що протягом року до подачі позовної заяви (з 21 червня 2022 року по 21 червня 2023 року) подружжя разом не проживало, спільне господарство не вело, шлюбні стосунки припинило.
Вказувала, що перебуваючи в режимі окремого проживання, спірний житловий будинок з господарськими будівлями, набутий ОСОБА_2 в період окремого проживання з ОСОБА_1 , є його особистою приватною власністю.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя задоволено.

Встановлено факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 21 червня 2022 року по 21 липня 2023.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0277, загальною площею 0,1316 га.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 2295,53 гривень судових витрат.

Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2024 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд дійшов висновку про те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0277, загальною площею 0,1316 га набуто ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 30 січня 2023 року в режимі окремого проживання зі ОСОБА_1 , таке майно не є спільним майном подружжя.

З такими висновками судів погодитися не можна з наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2014 року по 21 липня 2023 року.

У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2013 року сторони проживали у житловому будинку АДРЕСА_1 . За той час за спільні кошти зробили там капітальний ремонт, перепланування та значні покрашення. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: договору №568 про оформлення кредиту (а.с.21); товарним чеком від 23 грудня 2019 року (а.с.22); видаткової накладної від 02 червня 2021р(а.с.23); видаткової накладної від 15 грудня 2021р(а.с.24); видаткової накладної від 21 вересня 2022р (а.с.25); товарного чеку від 27 січня 2023 р(а.с.26); замовленням вікна (а.с.27); товарним чеком від 27 жовтня 2022р (а.с.28);товарним чеком від 07 жовтня 2021р (а.с.29); договором №52 про оформлення безпроцентного кредиту на ім`я ОСОБА_1 (купівля дверей) (а.с.30); товарним чеком від 25 травня 2021р (а.с.31); договором №989 про оформлення кредиту на ОСОБА_2 (купівля матрацу) (а.с.32);договором №198 про оформлення кредиту на ОСОБА_1 (а.с.33); товарними чеками від 03 вересня 2021 року, від 21 грудня 2019 р, від 14 серпня 2018 р; від 31 січня 2020 р (купівля меблів); договором про оформлення безпроцентного кредиту на ОСОБА_1 (вікна) (а.с.38); яскравими фотографіями спірного будинку під час та після капітального ремонту (а.с.39-40).

Зазначені докази в їх сукупності стверджують про те, що в період шлюбу з 2014 року по лютий 2023 року сторони за спільні кошти реконструювали спірний будинок вклавши значні фінансові ресурси. У більшій мірі це були кошти які заробила ОСОБА_1 працюючи за кордоном.

Як зазначено вище, всі товарні чеки на придбання будівельних матеріалів на реконструкцію будинку оформлені на ОСОБА_1 , і лише договір №989 про купівлю матрацу оформлений на ОСОБА_2 .

Вказане узгоджується із поясненнями ОСОБА_1 яка у відзиві на зустрічний позов ОСОБА_2 зазначала, що за час спільного проживання ними було вкладено близько 20000 євро на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.82-89).

За договором купівлі - продажу від 03 січня 2023 року ОСОБА_7 відчужив спірний будинок та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , своєму сину ОСОБА_2 за 225 439,36 гривень. При тому дружина покупця (у даному випадку позивачка ОСОБА_1 ) надала згоду на укладення такого договору (а.с.16-18).

У справі №442/5807/23 ОСОБА_7 оскаржував договір купівлі-продажу від 03 січня 2023 року, покликаючись на те, що коштів від ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу не отримував, однак згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_7 (а.с.104).

Таким чином беззаперечно встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , придбано ОСОБА_2 у період шлюбу з ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя і є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.325 ЦК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

ОСОБА_2 не довів, що він 03 січня 2023 року (перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 ) придбав спірний будинок та земельну ділянку в режимі окремого проживання, за кошти які належали йому особисто, а тому є всі підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Помилковим також є висновки судів про преюдиційне значення рішення Дрогобицього міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2023 року у справі 442/4272/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу при розгляді цієї справи.

Зауважимо, що Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі №442/4272/23 не досліджувалися обставини ведення спільного господарства та побуту подружжя.

Сам по собі позов про розірвання шлюбу є стандартним та шаблонним. Подача такої позовної заяви свідчить про намір сторін закінчити шлюбні відносини, при цьому суд оцінку обставин життю подружжя у справі №442/4272/23 не надавав та не досліджував.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надавати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити яка правова норма підлягає для вирішення справи (постанова ВП ВС від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц).

Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у рішенні від 21 липня 2023 року (у справі №442/4272/23) обставин ведення спільного господарства не досліджувався, і жодних висновків про припинення ведення спільного господарства подружжя з 2022 року у мотивувальній частині рішення суду не зазначено.

Тому не знайшли свого підтвердження висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0277, загальною площею 0,1316 га набуто ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 30 січня 2023 року в режимі окремого проживання зі ОСОБА_1 за власні кошти, і таке майно не є спільним майном подружжя.

Отже, з огляду на викладене, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року не можна вважати законними та обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.