справа № 198/91/25
провадження № 2-о/0198/9/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Білинського М.В., секретаря Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща. Юріївка Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Юр`ївська об`єднана територіальна громада в особі Юр`ївської селищної ради Дніпропетровської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності її померлому батькові правовстановлюючого документа, в обгрунтування якої зазначив, що на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії ДП, виданого Новов`язівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області 24.09.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №701 йому належать земельні ділянки 0,25 га для обслуговування будинку та 0,34 га для ведення особистого підсобного господарства.

Після смерті батька заявниця звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 13), мотивовану тим, що у різних документах прізвище її батька вар`юється « ОСОБА_2 »-« ОСОБА_3 ».

Вказані розбіжності перешкоджають заявниці у реалізації її права на спадщину.

Заявниця просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 4).

Від заінтересованої особи надійшла письмова заява (а.с. 21) - просять розглянути заяву без їх участі, не заперечуються проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Згідно держакту на право приватної власності на землю (а.с. 12), ОСОБА_5 набув право власності на дві земельні ділянки - 0,25 га для обслуговування будинку та 0,34 га для ведення особистого підсобного господарства. Згідно даного документу ОСОБА_5 проживає АДРЕСА_1 .

Копіями свідоцтв про народження та одруження (а.с. 9-10) підтверджується факт родинного зв`язку між померлим та заявницею.

А.с. 13 - постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

А.с. 14 - свідоцтво про право особистої власності на будівлю по АДРЕСА_1 . Даний документ складено російською мовою і прізвище власника вказане « ОСОБА_2 ».

Таким чином, суд приходить до висновку, що помилку в держакті на право приватної власності на землю було допущено (ймовірно) при невірному перекладі прізвища особи вказаного в свідоцтві про право особистої власності на будівлю.

Виправити орфографічні або технічні помилки в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 047715, виданого Новов`язівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області від 21 січня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1151, заявник не має змоги оскільки з 2013 року повноваження органів Держкомзему припинено, а наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 09.09.2013 № 537 визнано таким, що втратив чинність наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року №325. Тому в інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, виправити таку помилку неможливо.

Вищевказана помилка у написанні прізвища власника є результатом технічної помилки при оформлені тексту документа, не було здійснено звіряння з паспортом.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПКгромадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Факт належності вказаного правовстановлюючого документа заявнику стверджується співпадіннями інших особистих даних.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно п.п. 4, 12Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»(з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів.

Таким чином, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги заявника.

Судові витрати слід залишити за заявником.

На підставі викладеного, керуючисьПостановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.12,13,76,130,263-266,315,319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Юр`ївська об`єднана територіальна громада в особі Юр`ївської селищної ради Дніпропетровської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити.

Встановити факт того, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП, виданий Новов`язівською сільською радою Юр`ївського району Дніпропетровської області 24 вересня 1997 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 701, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати слід залишити за заявником.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченомуЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М. В. Білинський