Справа № 740/5417/24
Провадження № 2/740/148/25
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

27 лютого 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пулинець Ю.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Царенка А.А.,

представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради-Парубець М.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обгрунтований тим, що сторони з 2015 року по 2019 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, останні є батьками ОСОБА_3 , який перебуває на утриманні позивача і проживає з ним із 2020 року. Позивач займається вихованням та доглядає сина, виконує свої обов`язки в організації домашнього побуту, дитині створені всі належні умови для виховання та розвитку. Відповідач з 2020 року не займається доглядом і вихованням сина, навіть з самого народження сина не намагалась забезпечувати належного фізичного, морального та духовного розвитку дитини, вела аморальний спосіб життя, вчиняла сварки в присутності сина, не спілкується із сином взагалі, аліменти, що визначенні рішенням суду від 28 липня 2023 року, на утримання сина у розмірі частини всіх видів її доходу, не сплачує, станом на 06 вересня 2024 року заборгованість складає 48751,13 грн. Позивач не створює перешкод у спілкуванні відповідача із сином. Відповідач байдужа до долі сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відповідає інтересам сина. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Під час підготовчого провадження відзив чи заперечення на позов відповідачем не подані.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги за обставин згідно з позовною заявою, пояснив, що відповідач не бере будь-якої участі у вихованні та догляді свого сина ОСОБА_3 , якого також забувала на вулиці, взагалі з 2020 року з ним не спілкується; проживає разом із сином в АДРЕСА_1 , самостійно якого доглядає і виховує; син навчається у 15 гімназії і ходить на гуртки, хворіє, треба вакцинація і згода батьків, але мати відсутня, також потрібна згода матері на виїзд на змагання; по графіку побачень мати жодного разу не з`явилась; знайомі повідомили, що відповідач перебуває за кордоном; процедура по позбавленню батьківських прав фактично розпочата з 2020 року і це не пов`язане із ухиленням від військової служби; у даний час він не одружений, інших дітей не має, працює без укладення трудового договору; проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Дана позиція підтримана у судовому засіданні представником адвокатом Царенком А.А..

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг 7-річного віку, у судовому засіданні в присутності психолога та одночасно представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О. в порядку ст.171 СК України пояснив, що проживає разом із батьком ОСОБА_1 , який його утримує і виховує, вчить уроки, готує їсти, ходить на батьківські збори; він ходить на секцію карате; де живе мати-він не знає і не хоче її бачити; мати з ним не спілкується, зокрема і по телефону.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилась без повідомлення причин неявки, клопотання про відкладення розгляду справи відсутні.

Положеннями ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Станом на час розгляду справи згідно з повідомленням Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 12 вересня 2024 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_2 , на вказану адресу судом надіслані рекомендовані повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, відповідачем не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.

Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом 12 листопада 2024 року, 13 лютого 2025 року здійсненні оглошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача у судові засідання на 14-30 год 27 січня 2025 року, 10-00 год 27 лютого 2025 року.

Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене та позицію позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні встановлені підстави відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому сторонам надана можливість представити свою позицію по справі під час судового провадження за умов, які не ставлять їх в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною, що в свою чергу відповідає розумному балансу їх інтересів та дотриманню розумних строків розгляду справи.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, останні є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який станом на час розгляду справи досяг 7-річного віку і проживає разом із батьком-позивачем ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні, де створенні належні умови для забезпечення його життєдіяльності, виховання і розвитку дитини.

Згідно з копією витягу із рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 18 березня 2021 року за №97 ОСОБА_2 встановлені дні побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 щоп`ятниці з 15-00 год до 17-00 год у присутності представників Ніжинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та служби у справах дітей.

Відповідно до копії витягу із рішення Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 27 квітня 2023 року за №142 визначене постійне місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 ..

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 липня 2023 року, яке набрало законної сили 29 серпня 2023 року, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі частки заробітку (доходу), починаючи з 26 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №75939357 боржник ОСОБА_2 станом на серпень 2024 року має заборгованість у розмірі 48751,13 грн, відомості про сплату аліментів відсутні.

Висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 15 серпня 2024 року підтверджується доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 з підстав невиконання батьківських обов`язків без поважних причин.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України»).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім-права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

За поданими суду доказами відповідач ОСОБА_2 тривалий час не спілкується з сином ОСОБА_3 , який на час розгляду справи досяг 7-річного віку, зокрема і після встановлення графіку побачень з ним у березні 2021 року, і не бере участі у його вихованні, тобто свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з батьком, зокрема і в умовах воєнного стану, і можливість налагодження стосунків між матір`ю та сином, за поданими суду доказами, остаточно втрачена, що підтверджується також і безпосередніми поясненнями дитини у судовому засіданні.

Також судом враховується думка ОСОБА_3 , якому на час розгляду справи виповнилося 7 років, що є свідомим віком для надання оцінки діям та прийняття свідомих рішень, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

За таких обставин відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо свого сина ОСОБА_3 , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, не бере участі у підготовці до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що також вказано у висновку органу опіки та піклування, оскільки упродовж тривалого часу та усього розгляду справи належним чином не здійснила будь-яких дій, щоб налагодити відносини із дитиною, що розцінюється судом як умисне ухилення від виховання дитини і в сукупності є підставою для застосування до відповідача такої виключної міри впливу, як позбавлення батьківських прав, враховуючи, в даному випадку, якнайкращі інтереси дитини.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Також судом враховується, що згідно із ст.169 СК України мати, яка позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться її поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та органом опіки та піклування під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач, орган опіки та піклування Ніжинської міської ради мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 10 березня 2025 року.