ПОСТАНОВА

Іменем України

07 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 389/1956/24

провадження № 22-ц/4809/263/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року у складі головуючого судді Берднікової Г. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №22491-10/2022 від 24 жовтня 2022 року в розмірі 19 500 грн 00 коп. та здійснити розподіл судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог зазначало, що 24 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №22491-10/2022, відповідно до умов якого відповідачка отримала 5 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Проте, в порушення вимог ст. ст. 509, 526,1054 ЦК України, ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом.

19 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №ІК-4, за умовами якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» в тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №22491-10/2022. Внаслідок чого позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором.

Оскільки ОСОБА_1 не виконала свої договірні зобов`язання, у неї виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19 00 грн 00 коп., яка складається із: заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн, заборгованість за відсотками 14 500 грн 00 коп.

Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 22491-10/2022 від 24 жовтня 2022 року в розмірі 8 125 грн 00 коп. з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000 грн 00 коп.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 3 125 грн.

У задоволенні стягнення з ОСОБА_1 частини простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 375 грн 00 коп. відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка прострочила погашення поточних платежів за договором про споживчий кредит та не повернула отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, відтак, позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідачки простроченого тіла кредиту у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Крім того, суд виснував, що після спливу строку кредитування було припинено право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом, тому позивач має право лише на стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом за період з 24 жовтня 2022 року по 17 листопада 2022 року включно (25 днів) у розмірі 3 125 грн.

Відмовляючи в задоволенні стягнення з ОСОБА_1 частини простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 11 375 грн 00 коп., суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позичальниця протягом строку кредитування або після спливу строку кредитування, тобто після 17 листопада 2022 року, зверталася до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» з метою продовження (пролонгації) строку кредитування. Не містять матеріали справи і будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка сплатила певну частку заборгованості по кредиту, що є необхідною умовою для продовження строку кредитування. При цьому, суд вважав встановленим, що строк кредитування сплинув 17 листопада 2022 року. Отже, зі спливом строку кредитування припинилося право Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» нараховувати проценти за кредитом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування заочного рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками, та ухвалення постанови про повне задоволення позову.

Посилається на пункт 1.2 кредитного договору, яким визначено, що терміном повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом є 17.11.2022. Водночас, п. 2.3 договору передбачає, що у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений п. 1.2 цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Вказує, що пунктом 4.3 передбачено, що у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. (автопролонгація).

Зазначені обставини свідчать, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 17.11.2022.

Відповідно, ОСОБА_1 продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 4.3 договору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні прострочених процентів в сумі 11 375 грн 00 коп. з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, а також зміні розподілу судових витрат.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

24 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №22491-10/2022.

Відповідно до п.1.1 договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно до п. 1.2. договору тип кредиту: кредит, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта; кредит надається строком на 25 днів, тобто до 17 листопада 2022 року. Дата надання кредиту 24 жовтня 2022 року.

Пунктом 1.3 договору передбачено процентна ставка за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2.50 % на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави.

Відповідно до п. 2.3. договору у разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений п. 1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною (2.5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою умовою договору.

Згідно з п.п. 2.4. кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатках до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3. цього договору продовжуються нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (сто восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (а.с.22-23).

Договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи тапідписаний електронним підписом W1329 відповідачки.

Додатком № 1 до Договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати суму кредиту, проценти за користування кредитом (а.с.24).

З довідки сервісу онлайн платежів IPay.ua встановлено, що 24 жовтня 2024 року 10:45:24 було успішно перераховано кошти в сумі 5 000 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі IPay.ua -174418206 (а.с.28).

Згідно із довідкою ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» про ідентифікацію, відповідачка ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «ФК «Інвеструм», як позичальниця за укладеним договором, акцептувала його, підписавши 24 жовтня 2022 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (а.с.37).

Відповідно до карти обліку договору (розрахунку заборгованості) щодо позичальниці ОСОБА_1 , заборгованість останньої, станом на 19 травня 2023 року становить: 5 000 грн сума; 14 500 грн відсотки (а.с.29-36).

19 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №ІК-4, за умовами якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», в тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №22491-10/2022 (а.с.40-48).

ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» направило ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту та/або фінансового кредиту (а.с.50).

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло позичальниці ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про необхідність оплати боргу за кредитним договором та досудову вимогу (а.с.51-53).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 зазначеного Закону передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачкою, що 24 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансового кредиту № 22491-10/2022 в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону.

Відповідно до умов договору, відповідачка ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «ФК «Інвеструм» свої персональні дані, подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав їй за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції вважав доведеним факт укладення між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 кредитного договору, отримання відповідачкою за умовами кредитного договору позики в розмірі 5 000 грн та наявності передбачених законом підстав для стягнення з позичальниці на користь позивача заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 24 жовтня 2022 року по 17 листопада 2022 року включно (25 днів) у розмірі 3 125 грн.

Однак, відмовляючи в задоволенні стягнення з відповідачки частини простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 11 375 грн 00 коп. суд зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позичальниця протягом строку кредитування або після спливу строку кредитування, тобто після 17 листопада 2022 року, зверталася до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» з метою продовження (пролонгації) строку кредитування. Суд також вказав, що зі спливом строку кредитування припинилося право Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвеструм» нараховувати проценти за кредитом.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 11 375 грн 00 коп. з огляду на таке.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

24 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №22491-10/2022.

Відповідно до п.1.1 договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 2.3. договору у разі, якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений п. 1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною (2.5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою умовою договору.

Згідно з п.п. 2.4. кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатках до цього договору, проценти передбачені в п. 2.3. цього договору продовжуються нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (сто восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (а.с.22-23).

Так, умовами договору, зокрема пунктом 4.3 чітко передбачено можливість кредитодавця нараховувати позичальнику відсотки за користування кредитом у межах 180 календарних днів.

З урахуванням зазначеного, висновки суду першої інстанції щодо права нарахування ТОВ «Інверструм» відповідачці заборгованості за відсотками за період з 24 жовтня 2022 року по 17 листопада 2022 року включно (25 днів) є такими, що не відповідають обставинам справи та суперечать умовам договору від 24 жовтня 2022 року.

Відповідно до карти обліку договору (розрахунку заборгованості) щодо позичальниці ОСОБА_1 , заборгованість останньої, станом на 19 травня 2023 року становить: 5 000 грн сума; 14 500 грн відсотки (а.с.29-36).

Отже, належними у справі доказами підтверджено наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 11 375 грн.

Відтак, апеляційний суд вважає доведеними вимоги апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій своїх заперечень не подала, факт укладення договору не спростувала, свого розрахунку заборгованості чи підтверджень сплати заборгованості не надала.

Варто зазначити, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає (такий правовий висновок було сформульовано у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі № 344/16215/17).

Суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки на користь позивача частини простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 11 375 грн, не дослідив та не надав належної оцінки умовам пункту 4.3. кредитного договору щодо строку кредитування, зокрема автоматичного продовження строку оплатного користування кредитом зі сплатою відсотків, якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатках до цього договору, кредитора має право на продовження нарахуванняв процентів, передбачених в п. 2.3. цього договору за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 днів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку наявних у матеріалах справи доказів, заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 11 375 грн 00 коп. з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, а також зміні, в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2 422, 40 грн та подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року в частині відмови у стягненні простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 11 375 грн 00 коп. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» частину простроченої заборгованості за відсотками за Договором про надання фінансового кредиту № 22491-10/2022 від 24 жовтня 2022 року в сумі 11 375 грн 00 коп.

Заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422, 40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633, 60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 07.03.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник