УХВАЛА

10 березня 2025 року

м. Київ

справа № 758/13413/23

провадження № 61-2779ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про захист прав споживачів.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є клієнткою АТ КБ «ПриватБанк» та має в цьому банку два відкриті рахунки: НОМЕР_1 (дебетний рахунок для виплат); НОМЕР_2 (кредитний рахунок).

13 жовтня 2021 року о 17:15-17:16 год з кредитного рахунку позивача НОМЕР_2 відбулось шахрайське списання коштів зловмисниками шляхом вчинення трьох транзакцій з кредитними коштами на загальну суму 59 000,00 грн. Також без її відома та дозволу було піднято кредитний ліміт до 145 000,00 грн, що підтверджується випискою з банку.

16 жовтня 2021 року як тільки позивач виявила, що відбулось несанкціоноване списання її коштів, вона вжила таких заходів: звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення - шахрайства за частиною третьою статті 190 КК України; зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 та повідомила про цей інцидент; 18 жовтня 2021 року, в перший робочий банківський день, позивач особисто звернулась до працівників банку у відділення АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вул. Виговського, 20.

Таким чином, внаслідок незабезпечення відповідачем безпеки банківських рахунків позивача, її права як споживача банківських послуг було порушено, в результаті чого їй було заподіяно значну майнову шкоду у вигляді виникнення кредитної заборгованості та подальшого неправомірного нарахування та списання банком коштів в рахунок погашення цієї заборгованості, що виникла не з її вини.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, позов залишено без задоволення.

21 лютого 2025 року ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у цій справі.

03 березня 2025 року ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у вказаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

У силу вказаної імперативної норми процесуального права повторне касаційне оскарження судового рішення заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Таке процесуальне обмеження, передбачене пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження на те саме судове рішення, є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відтак не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 , вже зверталася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, за результатом розгляду якої судом касаційної інстанції постановлено ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, відсутні правові підстави для розгляду повторно поданої ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_1 , касаційної скарги на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров