Справа № 161/867/23
Провадження № 4-с/161/8/25
У Х В А Л А

25 лютого 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.

за участю представника скаржника Мацея А.М.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович В.В. у виконавчому провадженні № 71999401.

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №71999401 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

Вказує, що 18.10.2024 року вона звернулась до державного виконавця із заявою, у якій просила:

1. Витребувати від підприємств, установ, організацій фізичних осіб підприємців, з якими ОСОБА_3 перебуває (перебував) у трудових відносинах щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника окремий звіт (помісячно) про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою (додаток №9) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року.

2. у випадку невиконання законних вимог державного виконавця та несвоєчасного подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, накласти штраф у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3. Здійснити відрахування із отримуваної боржником ОСОБА_3 допомоги на оздоровлення (лікування).

4. Обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 щомісяця на підставі відомостей отриманих із звітів при здійсненні відрахування та виплати і відрахувань із отримуваної ОСОБА_3 допомоги на оздоровлення (лікування).

Однак, вказана заява була безпідставно проігнорована державним виконавцем. При цьому, державний виконавець Павлович В.В. не забезпечила надання установами, організаціями, підприємствами, з якими боржник ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах подання щомісячних окремих звітів про здійснені відрахування та виплати, не долучила до матеріалів виконавчого провадження жодного звіту, не здійснювала відрахування із отримуваної боржником допомоги на оздоровлення (лікування).

У зв`язку з чим, просить визнати бездіяльність державного виконавця ВДВС міста Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович В.В. стосовно невиконання її заяви від 18.10.2024 року неправомірною та зобов`язати останню вчинити дії, вказані у скарзі.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Заінтересована особа в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом з`ясовано, що в провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №71999401 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання. Зокрема, державним виконавцем 12.06.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 12).

Крім того, 20.06.2023 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 (а.с. 13), а в подальшому матеріали виконавчого провадження 27.11.2024 року скеровано до до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. ).

Так, звертаючись із даною скаргою до суду на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Павлович В.В., скаржник посилається на те, що виконавцем не виконані вимоги її заяви від 18.10.2024 року та не вчинено відповідні дії.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право сторін, інших учасників та осіб на оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, І неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Отже, дослідивши матеріали справи та копі. Матеріалів виконавчого провадження, суд прийшов до висновку, що головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович В.В. діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, і суду не представлено доказів порушення прав чи свобод заявника вказаними діями.

При цьому, доводи скаржника щодо невиконання її заяви про не витребування звітів, невірне нарахування аліментів, не спростовує доводів державного виконавця щодо правильності та своєчасності стягуваних аліментів і посилання представника скаржника з цього приводу жодними доказами не підтверджуються.

Таким чином, зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

А тому, керуючись ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлович Віолети Вікторівни щодо витребування окремого звіту про здійснені відрахування та виплати, здійснення відрахування із отримуваної боржником допомоги на оздоровлення (лікування), обчислення розміру зі сплати аліментів боржником та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 06 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Кихтюк Р.М.