Справа № 189/1806/24
РІШЕННЯ

іменем України

04.03.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Безрідньої В.О.,

учасники судового провадження:

заявник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Васильківський відділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, якою просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Артемівськ Донецької області, Україна, на території України станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме, станом на 13.11.1991 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідно до талона повідомлення єдиного обліку №1204 від 19.03.2024 року про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 12.03.2024 року вона звернулася до РУ із заявою про те, що 01.12.2023 року о 10.00 год. нею було втрачено паспорт громадянки України на її ім`я в м. Бахмут під час обстрілу військами РФ у 2023 році.

При зверненні до Васильківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області з питання отримання паспорта громадянина України замість втраченого, заявниця отримала відмову.

З листа Васильківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1242-182/1242-24 від 15.03.2024 року вбачається, що для отримання паспорта громадянина України ОСОБА_1 необхідно надати до територіального органу/підрозділу ДМС України документи, підтверджуючі факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року, зокрема рішення суду, що набрало законно сили, про встановлення факту, що має юридичне значення, постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

ОСОБА_1 зазначила, що факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року та право на отримання громадянства України та паспорта громадянина України підтверджується: витягом з ДРАЦС громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України №6 від 29.05.2024 року; витягом з ДРАЦС про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2, виданого 19.06.2024 року; свідоцтвом про народження дочки, ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк, Донецької області, Україна (серії НОМЕР_1 , видане Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька 10.11.1988 року).

Встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 потрібно для отримання паспорта громадянина України.

Ухвалою суду від 11.11.2024 року відкрите провадження у справі за правилами окремого провадження.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, спираючись на обставини, зазначені у заяві. Також суду пояснила, що вона громадянка України, народилася і все життя проживає в Україні, до 2013 року проживала у м. Донецьк, де і отримувала свій паспорт громадянки України. З м. Донецьк виїхала у 2013 році, однак, більше туди не повернулася через окупацію зазначеної території у 2014 році. Належні їй документи, у тому числі і паспорт громадянина України, залишився на окупованій території в м. Донецьк. З приводу отримання нового паспорту зверталася до відповідних органів, однак отримала відмову.

Просила заяву задовольнити та встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме, станом на 13.11.1991 року.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_1 отримувала паспорт радянського зразка 1985 року на прізвище « ОСОБА_4 », після чого змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». При зверненні ОСОБА_1 до Васильківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно документування паспортом громадянина України, останній було відмовлено, так як під час перевірки за обліками, факт документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України не встановлено. Документи, підтверджуючі факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року заявницею надано не було. Заперечує проти задоволення заяви. У той же час визнала той факт, що картотека стосовно виданих паспортів у м. Донецьк не збереглася, архіви не передавалися, тому стверджувати однозначно, що ОСОБА_1 дійсно не отримувала паспорт громадянки України також не може.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона є донькою заявниці ОСОБА_1 . З самого дитинства і до 2014 роки вони проживали у м. Донецьк. З 2014 року її мати виїхала з м. Донецьк, залишивши там всі документи, тим самим втратила належний їй паспорт громадянина України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК у країни, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Артемівськ Донецької області Україна, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України №6, виданого Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 29.05.2024 року (а.с.3 копія).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2, виданого 19.06.2024 року Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 21.02.1987 року укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом ДРАЦС Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №127. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.4 копія).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 має доньку, ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк (а.с.12).

Згідно довідки Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, за наявними обліками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документована паспортами колишнього СРСР серії НОМЕР_3 , виданого 04.01.1983 року Артемівським РВВС в Донецькій області (а.с.77 копія).

Відповідно до талона повідомлення єдиного обліку №1204 від 19.03.2024 року про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 12.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до ВП №5 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що 01.12.2023 року остання втратила паспорт громадянки України на своє ім?я в м. Бахмут під час обстрілу військами РФ у 2023 році (а.с.8 копія).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до Васильківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області з питання отримання паспорта громадянина України замість втраченого, ОСОБА_1 отримала відмову.

З листа Васильківського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1242-182/1242-24 від 15.03.2024 року вбачається, що для отримання паспорта громадянина України ОСОБА_1 необхідно надати до територіального органу/підрозділу ДМС України документи, підтверджуючі факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року (а.с.9-10 копія).

З відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків з 01.01.1998 року по 30.09.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 офіційно працювала на території України, отримувала заробітну плату, з якої відраховувались податки до державного бюджету України.

Відповідно до ч. 6 п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 № 302, заявник для оформлення паспорту подає такі документи: рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи).

Відповідно до абз. 2 п. 1.ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Судом встановлено, що територіальним підрозділом ДМС неможливо документувати паспортом ОСОБА_1 через не підтвердження її проживання на території України станом на 1991 рік. Водночас, ОСОБА_1 не має документів, для підтвердження належності громадянства України (паспорт, тимчасове посвідчення тощо), отже вона має право звернутися до суду із заявою для встановлення факту (фактів), що мають юридичне значення, зокрема, для встановлення факту проживання на території України станом на 1991 рік.

Закон України «Про громадянство України» в редакції від 18 січня 2001 року відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України.

Згідно статті 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України (п. 1 ч. 1 ст. 3);

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав (п. 2 ч. 1 ст. 3);

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України (п. З ч. 1 ст. 3);

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3,-з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Для встановлення належності до громадянства України необхідно встановити одночасно наявність двох факторів:

1) особа була громадянином колишнього СРСР;

2) особа постійно проживала на території України (станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року).

Щодо поняття «постійне проживання» слід зазначити, що станом на 24 серпня 1991 року діяла система прописки, і постійне проживання визначалося за наявністю прописки в паспорті.

Якщо стосовно особи встановлено лише один з фактів, особа не є громадянином України за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону або за змістом н. 2 ч. 1 ст. З Закону.

Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 «Питання організації виконання Законом України «Про громадянство України», процедура встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку на вказані дати.

За відсутності такої відмітки факт постійного проживання може бути встановлений лише судом.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 чи 2 ч.1 ст.3 Закону.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Для підтвердження постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року необхідно надати документи, що підтверджують даний факт, а саме: домову книгу з штампом реєстрації на території України або картки реєстрації Форми А і Б, трудову книжку, довідки з місць роботи в Україні, військовий квиток, інформацію з військових комісаріатів тощо.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення даного факту необхідний заявниці для підтвердження належності до громадянства України та подальшого отримання паспорту громадянина України.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено факти що мають юридичне значення, а саме, встановлено особу заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася в м. Артемівськ Донецької області, встановлено факт її постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, відсутність яких є перешкодою для оформлення документів в подальшому та не пов`язане з наступним вирішенням спору про право, а також оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу в їх сукупності та зважаючи, що іншого способу встановлення вищевказаного факту у заявника, крім судового - немає, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та на підставі усіх наявних доказів у їх сукупності підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати понесені заявником не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 18, 81, 259, 263-265, 293, 294, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Васильківський відділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Артемівськ Донецької області, Україна, на території України станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме, станом на 13.11.1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2025 року.

Суддя: О.В. Чорна

04.03.2025