ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4642/23

Провадження № 22-ц/820/453/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача, прокурора

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/4642/24 за апеляційними скаргами заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 501 160 грн. компенсації моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності органом досудового розслідування та прокуратурою йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він 37 місяців знаходився під слідством та судом.

Вказував, що 16 травня 2023 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за результатами розгляду справи по обвинуваченню за ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 3 ст. 369 КК України, винесено вирок, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 90 КК України та звільнено від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України та визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Таким чином, ОСОБА_1 посилаючись, на те, що йому було незаконно та безпідставно пред`явлено звинувачення у злочинах, яких він не скоював, завдано моральну шкоду в розмірі 501 160 грн, яку і просив стягнути на його користь з Державного бюджету України.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року, позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 280 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди.

Хмельницька обласна прокуратура не погодилася з таким рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, де посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Так прокуратура вказує, що судом першої інстанції було неправильно застосовано ст. ст. 23, 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Звертає увагу суду, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції, не з`ясовано чим підтверджується факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані та в якій грошовій сумі.

Також зазначає, що висновки суду про незаконне перебування ОСОБА_1 з 16 червня 2020 року по 16 червня 2020 року під слідством і судом, як підозрюваного за ч. 3 ст. 369 КК України не відповідають дійсним обставин справи, оскільки він у той же час перебував під кримінальним переслідуванням за ч. 1 ст.190 КК України, за що у подальшому був засуджений.

Крім того прокуратура посилається, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що саме по собі виправдання ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 369 КК України не свідчить про наявність підстав для відшкодування йому державою моральної шкоди, оскільки за іншим кримінальним правопорушенням він був визнанний винним.

При цьому вказує, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, не є реабілітуючою обставиною, а тому не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області також не погодилося з таким рішення суду, подало апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилаються, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суд не надав належної оцінки доказам у справі.

Так апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 8 Закону України «Про Держаний бюджет на 2024 рік», в якій зазначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду визначається на рівні 1 600 грн., при цьому зробивши помилковий розрахунок сум, взявши ставку мінімальної заробітної плати в розмірі 8 000 грн.

У зв`язку з цим, Управління зазначає, що якби суд дійшов правильного висновку щодо розрахункової величини у розмірі 1 600 грн., то розмір відшкодування повинен був становити 56 000 грн, який є менший за суму, яку задоволив суд першої інстанції.

Крім того, позивач заявляючи про спричинену йому моральну шкоду, жодним чином її не доводить та не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння такої шкоди, а лише вказує про наявність такої шкоди.

Тому ГУНП в Хмельницькій області просить скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційніі скарги слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування чи зміни судового рішення повністю або в частині є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 30 січня 2020 року слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125. Під коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначено, що 30.01.2020 року близько 01 год. 00 хв. по вул. Соборна в м. Кам`янці-Подільському Хмельницької області невстановлена особа під приводом здійснення телефонного дзвінка шляхом обману незаконно заволоділа мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi Note 5» у комплекті з сім-картою оператора стільникового зв`язку «Київстар» з силіконовим чохлом чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_2 , чим спричинено майнової шкоди на суму 5000 грн.

04 травня 2020 року слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000490 про те, що 04 травня 2020 року близько 10 год. 45 хв., в приміщенні Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, що по вул. Шевченка, 27, громадянин «Р» являючись учасником кримінального провадження № 0000125, з метою закриття кримінального провадження та не притягнення останнього до кримінальної відповідальності, пропонував та обіцяє надати службовій особі «К» Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, яка займає відповідальне становище, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 200 доларів США, в розрахунок вирішення вищевказаного питання на його користь.

16 червня 2020 року слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області Мандзюком Т.С. було здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_1 , згідно якого він підозрювався у заволодінні чужим майном шляхом обману( шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

16 червня 2020 року слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області Мандзюком Т.С. було здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_1 , згідно якого він підозрювався в пропозиції службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах того хто пропонує будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

18 червня 2020 року прокурор Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури Жоган Іван Миколайович виніс постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань. В мотивувальній частині даної постанови зазначено, що 16 червня 2020 року в межах кримінального провадження № 0000125 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та 16 червня 2020 року в межах кримінального провадження № 0000490 ОСОБА_1 повідомлено про підозру в пропозиції службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду, а так само наданні такої вигоди за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах того хто пропонує будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчиненій кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. В резолютивній частині зазначено, що матеріали кримінальних проваджень №0000125 від 30 січня 2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України та №0000490 від 04 травня 2020 за ч. 3 ст. 369 КК України, об`єднати в одне провадження під № 0000125.

23 червня 2020 року слідчим СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області здійснено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_1 , згідно якого віє підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та в пропозиції службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах того хто пропонує будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

17 серпня 2020 року було складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000125 від 30 січня 2020 року, який надійшов до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду 18 серпня 2020 року.

16 травня 2023 року Кам`янець-Подільським міськрайонний судом Хмельницької області за результатами розгляду кримінального провадження, внесеного 30 січня 2020 року до ЄРДР за № 0000125, по обвинуваченню за ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_1 винесено вирок.

Вказаним вироком, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме, що 30.01.2020 року близько 01 год. 00 хв. поблизу кафе-бару «Ммм…пиво» по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зустрів потерпілого ОСОБА_2 та, помітивши у нього мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5», прийняв рішення про незаконне заволодіння вказаним майном, реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_1 умисно з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, шляхом обману, повідомивши неправдиві відомості ОСОБА_2 щодо необхідного здійснення телефонного дзвінка з мобільного телефону потерпілого, умисно незаконно заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi Note 5, вартістю 3100 грн. у комплекті з сім-картою оператора стільникового зв`язку «Київстар», на рахунку якої грошових коштів не було, з силіконовим чохлом чорного кольору, після чого зник з місця події, а в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_2 майнову шкоду на загальну суму 3100 грн., та звільнено від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та виправдано його на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа. Даний вирок набрав законної сили 16 червня 2023 року.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є вичерпним.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18.

Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі.

Підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним.

Висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі) або вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Незалежно від того, яка з вказаних обставин привела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає підстав вважати її залишеною під підозрою.

Стала судова практика свідчить про те, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконності дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати, та надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Правова позиція щодо відсутності передбачених Законом підстав для відшкодування моральної шкоди особі, кримінальне провадження щодо якої було закрито з нереабілітуючих підстав, неодноразово висловлювалось судом касаційної інстанції.

Так, Верховний Суд в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 463/1380/15-ц, від 06 березня2019 року у справі № 161/10842/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 646/1591/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 199/7894/19, від 14 липня 2021 року у справі № 766/8892/17, від 03 травня 2023 року у справі № 686/14821/21, від 10 липня 2024 року в справі № 759/7200/21 вказав, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, внаслідок застосування закону про амністію, декриміналізацією, відмовою потерпілого від обвинувачення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

У справі, що переглядається, встановлено, що вироком Кам`янець-Подільським міськрайонний судом Хмельницької області від 16 травня 2023 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України і виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України через недоведеність вчинення кримінального правопорушення, у якому він звинувачується.

Отже, звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 766/8892/17 (провадження № 61-3345св21) зазначено, що, «правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суди обґрунтовано керувалися тим, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки право на відшкодування шкоди виникає в особи лише у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, при повній реабілітації. Проте, як встановлено судами, кримінальну справу за обвинуваченням позивача у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності, що в свою чергу не є реабілітуючою підставою та не виправдовує особу, яка вчинила кримінально каране діяння. У випадку закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (за згодою обвинуваченого) відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до положень статті 2 Закону № 266/94-ВР. Погоджуючись з висновками судів, Верховний Суд вказав, що незаконність притягнення до кримінальної відповідальності підлягала доведенню у кримінальній справі, однак позивач, реалізуючи свої процесуальні права, погодився на закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав.

Отже, одним із основних елементів, які підлягають встановленню та вирішенню під час розгляду цієї справи, є визначення, чи була особа повністю реабілітована за вчинення декількох кримінальних правопорушень. Зокрема, за статтею 366 КК України кримінальне провадження закрито на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих підстав.

Тобто позивач був виправданий лише за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, тому позивач не є повністю реабілітованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що у Розборського не виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстави для такого відшкодування, оскільки позивач не був повністю реабілітований, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог до Київської міської прокуратури та Державної казначейської служби України».

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 161/10842/15-ц, від 28липня 2022 року в справі № 229/870/20, від 10 липня 2024 року в справі № 759/7200/21, від 29 січня 2025 року в справі № 454/3922/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у ОСОБА_1 не виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстави для такого відшкодування, оскільки позивач не був повністю реабілітований, тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

З цих підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази у їх сукупності, однак неправильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин, дійшов помилкових висновків про часткове задоволення позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 4200 грн. та на користь Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області у розмірі 3367 грн. 08 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення

В позові ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудовго розслідування та прокуратури відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (місце знаходження: м. Хмельницький, провулок Військкоматський, 3, ЄДРПУО 029111020) судові витрати у вигляді судового за збору за подання апеляційної скарги в сумі 4200 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (місце знаходження: м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ЄДРПУО 401088824) судові витрати у вигляді судового за збору за подання апеляційної скарги в сумі 3367,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року.

Судді

А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова