КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5169/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ступніка Сергія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №123367 вона була власником земельної ділянки, площею 0,1002 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 800000000:82:445::0153, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

У жовтні 2020 року позивач дізналася, що в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим №313. Від імені ОСОБА_1 вказаний договір купівлі-продажу підписав ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. 01.03.2018 року за реєстровим №224.

Позивач зазначає, що жодної довіреності на представництво її інтересів , в тому числі на вчинення правочинів із належною їй земельною ділянкою, не надавала і не підписувала. З ОСОБА_3 не знайома. У ОСОБА_1 не було наміру відчужувати належну їй земельну ділянку будь-якій іншій особі, вибуття майна з володіння позивача відбулося поза її волею, за участю представника, якого вона не уповноважувала на вчинення жодних дій від її імені та щодо її майна.

За таких підстав, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим № 313, укладений між ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 ..

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмету позову шляхом його доповнення. (а.с. 181 т.1) Просила також визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. 01 березня 2018 року, за реєстровим №224, від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 ..

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Ступнік С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що твердження суду першої інстанції щодо відсутності у експерта ОСОБА_4 повноважень на здійснення експертного дослідження та відповідно проведення почеркознавчої експертизи спростовується даними реєстру атестованих судових експертів, які судом використані тенденційно та фрагментарно.

Зазначав, що дійсно, свідоцтво експерта ОСОБА_4 № 26-11 (відповідно до наказу №73 від 08.08.2011 Київського НДІСЕ номер свідоцтва № НОМЕР_1 змінено на № НОМЕР_2 ), є недійсним; свідоцтво № НОМЕР_3 , видане ЕКК, КНДІСЕ є недійсним. Але, свідоцтво № НОМЕР_7, видане Кваліфікаційною палатою Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при МЮУ, яке діяло з 07.04.2021 року, анульовано лише з 05.03.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок №9840 від 22 жовтня 2021 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_1 від 30.09.2021 року, складений експертом Фраймович Людмилою Володимирівною ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», (а.с. 33 т.2) було оформлено в рамках дії згаданого свідоцтва, яке надавало експерту право проведення експертного дослідження та складення висновку.

В обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо наслідків непроведення експертизи, посилався на те, що ухвалою Голосїївського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року задоволена заява ОСОБА_1 про витребування доказів. Постановлено зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександра Борисовича (04060 м. Київ, вул. Щусєва, буд. 36 прим. 2) надати Голосіївському районному суду м. Києва належним чином завірені копії документів, зокрема копію довіреності, посвідченої 01 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим № 224, яка видана від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , а також копії документів, на підставі яких вказана довіреність посвідчена; копію витягу з реєстру нотаріальних дій про вчинення нотаріальних дій ОСОБА_1 від 01 березня 2018 року за реєстровим № 224, та копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим № 313, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також копії документів, на підставі яких вказаний договір був посвідчений, (а.с. 96 т.1).

Відтак, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. виник обов`язок надати відповідні докази до суду для проведення почеркознавчої експертизи, результати якої мають істотне значення для встановлення істини по справі.

Посилався на те, що чинним законодавством, в тому числі яке регламентує порядок здійснення нотаріальної діяльності, зокрема, Законом України «Про нотаріат», Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства», визначено обов`язок нотаріуса зберігати документи протягом встановленого строку та передати їх до відповідного нотаріального архіву у разі припинення здійснення нотаріальної діяльності.

Вказував, що зі змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, суд, описуючи обставини справи, обмежився лише констатацією факту припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка О.Б., не надавши відповідної правової оцінки його діям, в тому числі тих, що випливають з його процесуального статусу та кореспондуючих з цим статусом обов`язків.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції не мав обмежуватись констатацією того факту, що здобути даний доказ неможливо, при цьому вказавши, що інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано.

28 січня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Лакуста О.І., в інтересах відповідача ОСОБА_2 , в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею не підписувалася довіреність від 01.03.2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б..

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 01 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим № 224 була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 147 т.1), якою ОСОБА_1 уповноважувала останнього продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1002 га, кадастровий номер 800000000:82:445:0153, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Також уповноважила відкривати банківські рахунки та отримувати готівкові кошти з цих рахунків.

20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим №313 був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1002 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 800000000:82:445::0153, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Від імені ОСОБА_1 вказаний договір купівлі-продажу підписав ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. 01.03.2018 року за реєстровим №224. (а.с. 8 т.1)

Відповідно до п. 3 договору продаж зазначеної земельної ділянки вчинено за 1 117 000 грн. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення (сплати) зі сторони покупця повного розрахунку за продану земельну ділянку. Відповідно до вимог постанови НБУ від 06.06.2013 року за №210 щодо форми розрахунків по договору, сторони провели безготівковий розрахунок за продану земельну ділянку до підписання цього договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено з пояснень сторін, що позивач кошти, які були перераховані її колишнім чоловіком ОСОБА_2 не отримувала. Рахунки в банках для отримання коштів від договору купівлі-продажу вона не відкривала. Та кошти від ОСОБА_3 не отримувала. Встановлено, що кошти за договором купівлі-продажу були отримані ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначала, що жодної довіреності на представництво її інтересів, в тому числі на вчинення правочинів із належною їй земельною ділянкою, не надавала і не підписувала. З ОСОБА_3 не знайома. У ОСОБА_1 не було наміру відчужувати належну їй земельну ділянку будь-якій іншій особі, вибуття майна з володіння позивача відбулося поза її волею, за участю представника, якого вона не уповноважувала на вчинення жодних дій від її імені та щодо її майна.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач було надано суду Висновок експерта № 9840 за результатами проведеної почеркознавчої експертизи від 22.10.2021 року, за замовленням позивача (а.с. 33-41 том 2).

Проведення почеркознавчої експертизи доручено ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» експерту першого класу ОСОБА_4 , яка має повну вищу освіту та кваліфікацію експерта за спеціальністю «1.1. Дослідження почерку та підпису» та досвід експертної роботи з 2000 року. Про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України експерт обізнаний.

Відповідно до висновку експерта № 9840 за результатами проведеної почеркознавчої експертизи від 22.10.2021 року, рукописний запис « ОСОБА_1 », зображення якого міститься у графі «ПІДПИС:» у технічній копії довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 01 березня 2018 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у графі: «ПІДПИС:» у технічній копії довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 01 березня 2018 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 ..

Також встановлено, що в суді першої інстанції ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2022 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лозниці Олени Олексіївни про призначення судової почеркознавчої експертизи в справі задоволено (а.с. 89-92 том 2).

Призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680 м. Київ, вул. Смоленська, 6), встановлено строк для проведення експертизи в два місяці з дня надходження цивільної справи до експертної установи.

На вирішення експертизи поставити наступне питання:

- чи виконано рукописний текст « ОСОБА_1 » і підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності, посвідченій 01 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем за реєстровим № 224, у графі «підпис» ОСОБА_1 чи іншою особою?

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 . Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України.

В подальшому, 04.04.2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання експерта КНДІСЕ про надання необхідних матеріалів, а саме:

- оригіналу досліджуваного документа - довіреності від 01.03.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим № 224;

- додатково вільних зразків почерку ОСОБА_1 , які можуть знаходитися в оригіналах документів (заява на видачу паспорта/Форма № 1, розписки, договори, доручення, заяви, листи, посвідчення, квитанції, страхові та нотаріально посвідчені документи, тощо), у тому числі наближені за часом виконання до дати складання досліджуваного документа (2016-2020 роки);

- експериментальних зразків почерку ОСОБА_1 у вигляді рукописного запису « ОСОБА_1 », що виконані нею на розлінованих аркушах паперу формату А4 у кількості не менше 5 арк. (а.с. 106 том 2).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 24.05.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва на клопотання експерта КДНІСЕ від 04.04.2023 року повідомило про наявність аналогічного клопотання в матеріалах справи, що було отримано судом 09.01.2023 року, на виконання якого було надіслано вільні зразки почерку ОСОБА_1 , а також експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 .. Щодо надання оригіналу довіреності від 01.03.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., суд повідомив про неможливість витребування даного документа, оскільки відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 161/6 від 27 січня 2020 року нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., була припинена (а.с. 111 том 2).

23 січня 2024 року до суду першої інстанції повторно надійшло клопотання експерта КНДІСЕ від 11.01.2024 року про надання додаткових матеріалів, в якому експерт просив надати оригіналу досліджуваного документа - довіреності від 01.03.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б. за реєстровим № 224 (а.с. 132-133 том 2).

Однак призначена судом судова почеркознавча експертиза не була проведене, у зв`язку з тим, що клопотання експерта від 11.01.2024 року не виконано (а.с. 165-169 том 2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що саме за участю сторони відповідачів та третьої особи оспорювані правочини були укладені, і саме на них покладається обов`язок щодо надання оригіналу довіреності для проведення експертизи.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що третьою особою та відповідачем ОСОБА_3 не надано оспорюваної довіреності, отже можна констатувати ухилення від проведення експертизи зі сторони відповідача та третьої особи, та у відповідності до ст. 109 ЦПК України, визнає факт для з`ясування якого було призначено експертизу, а саме факт не підписання довіреності позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може гуртуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Надаючи оцінку наданим сторонами доказам на підтвердження своїх доводів суд апеляційної інстанції виходить з того, що за правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

15 лютого 2023 року Верховний Суд розглядав справу №138/3127/20 (щодо висновків експерта ОСОБА_5 ), підставою для відкриття касаційного провадження у якій було неврахування висновку щодо належності доказу та застосування Закону України «Про судову експертизу» у подібних правовідносинах, висловленого у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №136/1924/17, від 03 лютого 2021 року у справі №136/922/18.

Так, у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №136/1924/17, висловлено висновок про те, що «доводи касаційної скарги про те, що згідно з державним реєстром атестованих судових експертів, свідоцтва експерта, видані на ім`я особи, анульовані 01 листопада 2016 року, колегія суддів відхиляє. Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Експертно-кваліфікаційної комісії Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підтверджено кваліфікацію судового експерта, яка має повну вищу освіту і стаж експертної роботи з 2000 року, на право проведення почеркознавчих і авторознавчих експертиз за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» до 27 квітня 2016 року (продовжено до 29 березня 2021 року), а також за спеціальністю 1.2 «Авторознавче та лінгвістичне дослідження писемного мовлення» (дійсне до 29 березня 2021 року). Таким чином особа мала необхідну кваліфікацію експерта, яка давала їй право на проведення почеркознавчої експертизи призначеної ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області 07 лютого 2018 року. Відповідач не скористався правом на проведення експертизи за своїм клопотанням, при цьому доказів, які спростовували б висновок експерта №007/18 від 21 червня 2018 року або ж вказували на його необґрунтованість не надав».

У даній справі почеркознавча експертиза за заявою позивача була проведена експертом першого класу ОСОБА_4 , яка має вищу освіту, кваліфікацію експерта за спеціальністю «1.1. Дослідження почерку та підписів», досвід експертної роботи з 2000 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що експерт ОСОБА_4 не мала повноважень на здійснення експертного дослідження та відповідно проводити почеркознавчу експертизу.

З відкритих відомостей, які містяться в реєстрі атестованих судових експертів, судом апеляційної інстанції встановлено, що дійсно свідоцтво експерта ОСОБА_4 № 26-11 (відповідно до наказу № 73 від 08.08.2011 КНДІСЕ номер свідоцтва № НОМЕР_1 змінено на № 26-11) є недійсним, свідоцтво № НОМЕР_3 , видане ЕКК, КДНІСЕ є недійсним (а.с. 197 том 2).

Водночас свідоцтво № НОМЕР_7 видане Кваліфікаційною палатою Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при МЮУ, яке діяло з 07.04.2021 та анульовано з 05.03.2024 року (у зв`язку зі звільненням. Звільнений з ОНДІСЕ 05.03.2024 згідно із наказом ОНДІСЕ від 05.03.2024 №94-к) (а.с. 196 том 2).

Також в матеріалах справи міститься відповідь директора ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» від 25.09.2023 року № 434, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 є атестованим судовим експертом, згідно ст. 9 Закону України «Про судову експертизу та включена до державного Реєстру атестованих судових експертів. Зазначено, що експерти, що працюють в складі ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» та працюють з НІСЕ на договірних засадах є кваліфікованими судовими експертами та є належним суб`єктом здійснення судово-експертної діяльності, а їх висновки - належними доказами (а.с. 148 том 2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок № 9840 від 22 жовтня 2021 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_1 від 30.09.2021 року, який складений експертом Фраймович Людмилою Володимирівною ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», було оформлено в рамках дії згаданого свідоцтва, яке надало експерту право проведення експертного дослідження та складання висновку.

Тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що експерт ОСОБА_4 не мала повноважень на здійснення експертного дослідження, та суд першої інстанції помилково не звернув уваги на вказані обставини.

Крім того, у зв`язку з неможливістю витребування та надання оригіналу оспорюваної довіреності (з огляду на те, що відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 161/6 від 27 січня 2020 року нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюк О.Б., була припинена), суд апеляційної інстанції вважає, що у інший спосіб ніж проведення експертизи за електронними фотокопіями у даній справі не є можливим.

За встановлених обставин, з урахуванням постанови Верховного Суду від 15 лютого 2023 року та стандарту переваги більш вагомих доказів, суд апеляційної інстанції, доходить висновку про підтвердження позивачкою ОСОБА_1 , що довіреність, посвідчена 01 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем та зареєстрована в реєстрі за №224, видану від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , є недійсною в зв`язку з тим, що відповідно до висновку експерта ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» ОСОБА_4 № 9840 за результатами проведеної почеркознавчої експертизи від 22.10.2021 року, рукописний запис « ОСОБА_1 », зображення якого міститься у графі «ПІДПИС:» у технічній копії довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 01 березня 2018 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у графі: «ПІДПИС:» у технічній копії довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 від 01 березня 2018 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 ..

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Позивач, який був позбавлений права власності на земельну ділянку, має обрати той спосіб захисту своїх порушених прав, передбачений статтею 16 ЦК України, який відновить його порушені права.

З урахуванням того, що довіреність посвідчена 01 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем та зареєстрована в реєстрі за №224, не видавалась від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , тому в останнього були відсутні повноваження на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем за реєстровим № 313, укладений між ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що спірний договір купівлі- продажу земельної ділянки від 20 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем за реєстровим № 313 підлягає визнанню недійсними.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду справи, колегія суддів встановила, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1748,80 грн (а.с. 1, 207 том 2), в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2724 грн (а.с. 9 том 3), що у сукупному розмірі складає 4472,80 гривень.

Враховуючи, що позов та апеляційна скарга підлягають задоволенню, з відповідачів на користь ОСОБА_1 слід стягнути з відповідачів по 2236,40 грн з кожного (4472,80 грн/2) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, та у невірній оцінці доказів, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ступніка Сергія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсною довіреність, посвідчену 01 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем за реєстровим № 224, видану від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександром Борисовичем за реєстровим № 313, укладений між ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4472 грн 80 коп., тобто по 2236 грн 40 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст постанови складено «07» березня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.В. Желепа