Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Ткаченко М. М. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд справи на 31.01.2025, а потім на 20.02.2025 та 05.03.2025.

В обидва судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. 20.02.2025 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, де він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Від представника позивача 28.02.2025 надійшла відповідь на відзив, де представник просила задовольнити позов в повному обсязі.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення. З 24.02.2025 до 28.02.2025 головуюча суддя Швець М. В. перебувала на лікарняному.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 111 550,00 грн, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Позов обґрунтував таким. 26.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4441795, за яким ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кошти у відповідному розмірі на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач умов кредитного договору не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в розмірі 111 550,00 грн. 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102 за яким за яким ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 4441795 за реєстром боржників, на підставі ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір факторингу № 10-03/2023/01 за яким за яким ТОВ «Вердикт Капітал» передав ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором № 4441795 за реєстром боржників, на підставі ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 111 550,00 грн., з яких 15 000 грн - сума боргу за основною сумою заборгованості; 112 500,00 грн - сума боргу за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1 300,00 грн - заборгованість за комісією. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання, не здійснила заходів для погашення існуючої заборгованості. На підставі викладеного, враховуючи принцип розумності, співмірності позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором.

20.02.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача, адвоката Зеркіна А. С., надійшли додаткові пояснення по справі, де він просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтував свою позицію таким. Кредитний договір було підписано електронним підписом, фізичного підпису позивача договір не містить. Згідно умов договору строк кредитування складає 15 днів, а отже нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 10.09.2021 року є порушенням норм чинного законодавства. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, який є одностороннім документом, та не підтверджує розмір заборгованості, позивач розраховує відсотки поза межами строку кредитування (до 06.12.2024 року). Таким чином, максимальний розмір процентів, який може бути розрахований та пред`явлений до стягнення з відповідача, складатиме 2 250,00 грн. Також, вимоги позивача щодо заборгованості за комісією вважає безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на наступне. В кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору; отже, у стягненні комісії у розмірі 1 300,00 грн має бути відмовлено. Щодо витрат на правничу допомогу зазначив таке. Заявлені позивачем суми на правничу допомогу не могли потребувати у фахівця у галузі права значного часу, виходячи з того, що дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю, а тому просив зменшити розмір заявлених сум.

28.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив (додаткові пояснення), де представник просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що відповідач визнає факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, проте не погоджується з розміром заборгованості та витрат на правничу допомогу. Вказала, що у розрахунку заборгованості чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, відповідач тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору. Щодо витрат на правничу допомогу зазначила наступне. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

26 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит № 4441795 (далі - «Договір»), який відповідач, разом з Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту в якості додатків, підписав електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (а. с. 16-21, 28).

Кредитний договір між сторонами було укладено в електронній формі. Умовами цього договору передбачено видачу споживчого кредиту на 15 днів в сумі 15 000,00 грн (п. 1.2., 1.3.) з можливістю пролонгації на строк до 60 днів (п. 2.3.). Комісія за надання кредиту: 1 500,00 грн (п. 1.5.1.). Проценти за користування кредитом: 1% та 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним (п. 1.5.2, 1.6.). Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2., 2.3. Договору. Зміст цих пунктів дає підстави для висновку про те, що протягом перших 15 днів користування кредитом нараховується процентна ставка 1% за день; протягом строку пролонгації (до максимально можливих 60 днів тобто протягом наступних 45 днів) становить 5% на день, якщо мова не йде про пролонгацію на пільгових умовах (тобто зі збереженням початкової процентної ставки). Пролонгація на пільгових умовах можлива, якщо сплачена певна частка заборгованості по кредиту та комісія за управління та обслуговування кредиту (п. 2.3.1.1.). Кредитні кошти надаються шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1.).

Копія платіжного доручення від 26.08.2021 підтверджує обставину видачі відповідачу кредитних коштів (а. с. 28 зворот).

Як свідчить Відомість про щоденні нарахування та погашення (а. с. 29) ТОВ «МІЛОАН» нарахувало 47 250,00 грн процентів за користування кредитом за період з 27.08.2021 (наступний день після видачі кредиту) до 09.11.2021 - тобто за 75 днів.

29 листопада 2021 року заборгованість відповідача була відступлена від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за Договором факторингу № 29-11-102 (а. с. 34-37). Заборгованість відповідача відступлена в загальному розмірі 63 750,00 грн. Вона включала, як свідчить Розрахунок заборгованості, зроблений ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а. с. 30-31), та Реєстр боржників до договору факторингу (а. с. 35-37) заборгованість по основній сумі кредиту 15 000,00 грн; комісію 1 500,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 47 250,00 грн.

10 березня 2023 року заборгованість відповідача була відступлена від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до позивача (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») за Договором факторингу № 10-03/2023/01 (а. с. 38-45). Заборгованість відповідача відступлена в загальному розмірі 129 000,00 грн. Вона включала, як свідчить Розрахунок заборгованості, зроблений ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а. с. 30-31), та Реєстр боржників до договору факторингу (а. с. 44) заборгованість по основній сумі кредиту 15 000,00 грн; комісію 1 500,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 112 500,00 грн.

Отже, з досліджених судом зазначених документів, очевидно, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після переходу до нього права вимоги за Договором факторингу від 29.11.2021 до моменту передачі наступному кредитору позивачу 10.03.2023.

Отже, між ТОВ «МІЛОАН» як первісним кредитором та відповідачем склалися відносини споживчого кредитування; право вимоги за укладеним між ними кредитним договором було передано 09.11.2021 до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а від нього - 10.03.2023 до позивача. Обставину кредитування суд вважає доведеною. Залишається питання, чи правомірно нараховані кредиторами відсотки за користування кредитом (за строк понад 15 днів) та комісія за обслуговування кредиту? Також представник відповідача заперечив проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу; тож суд має також відповісти на питання про їх співмірність зі складністю справи.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Щодо процентів за користування кредитними коштами.

Згідно з п. 2.3.1.2., в якому йдеться про пролонгацію на стандартних (базових) умовах, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням всіх пролонгацій (строк кредитування в 15 днів визначений п. 1.3. Договору). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

З цього суд дійшов висновку про те, що загальний строк кредитування може бути збільшений до 60 днів усього. Суд звертає увагу на те, що в Анкеті-заяві на кредит (а. с. 22) відповідач заявляла про строк кредитування 15 днів, який було погоджено з боку ТОВ «МІЛОАН» як погоджену умову кредитування (а. с. 22 зворот). Такий самий строк кредитування було визначено у Паспорті споживчого кредиту (п. 2; а. с. 21). У самому Договорі про споживчий кредит строк кредитування визначений також як 15 днів (п. 1.3.). Водночас цей Договір містить розділ 2 про пролонгацію умов кредитування. Слід зазначити, що пункт 2.3.1.2. виписаний кредитодавцем неоднозначно і суперечливо, важко для сприйняття фахівцем, а тим більше для звичайного середньостатичного позичальника без спецальної освіти. З аргументів позивача, наведених у позові та заяві від 27.02.2025 вбачається, що він тлумачить цей пункт Договору як такий, що дозволяє продовжити строк кредитування невизначену кількість разів допоки позичальник фактично користується позиченими коштами. Однак суд, тлумачачи цей пункт Договору застосував концепцію сontra proferentem (verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, що означає: особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. І, відповідно, суд дійшов висновку про можливість продовження строку кредитування лише до 60 днів усього (загалом - разом з 15 першими днями як первісно визначеним строком кредитування).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Актуальна судова практика тлумачить день повернення позики як останній день строку кредитування тобто строку, на який виданий кредит (про який домовилися сторони).

Відповідно, проценти нараховані після спливу такого строку кредитування безпідставні і не належать до стягнення.

Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом…припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування». Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 54). Актуальна практика Верховного Суду дотримується саме такої позиції.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом у цій справі лише в межах 60 днів з моменту видачі кредиту; протягом перших 15 днів правомірні відсотки у розмірі 1% за кожен день (15% за 15 днів); протягом наступних 45 днів у розмірі 5% на день, тобто 225% за 45 днів. Відповідно, розмір заборгованості відповідача, який правомірно нарахований, складає усього 52 300,00 грн, з яких: сума виданого та неповернутого відповідачем кредиту - 15 000,00 грн; відсотки за перші 15 днів - 2 250,00 грн (15 000 грн х 15%); відсотки за наступні 45 днів - 33 750,00 грн (15 000 грн х 225%); комісія - 1 500,00 грн.

Відсотки, нараховані за строк понад 60 днів первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» суд вважає безпідставно нарахованими.

Також суд дійшов висновку про безпідставність нарахування відсотків в розмірі 65 250,00 грн наступним кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» після отримання ним права вимоги за Договором факторингу від 29.11.2021 (аж до 10.03.2023). Пунктом 2.3. зазначеного Договору факторингу (а. с. 32) передбачено, що клієнт (ТОВ «МІЛОАН») відступає факторові (ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників. В реєстрі боржників (а. с. 35 зворот), як вже зазначено вище в цьому рішенні, мова йшла про суму відсотків 47 250,00 грн.

Щодо заявленої комісії 1 300,00 грн за надання кредиту.

Суд вважає, що у цій справі заявлена позивачем комісія належить до стягнення з огляду на таке.

Законом України «Про споживче кредитування» в редакції станом на час укладення Договору (26.08.2021) визначав можливість встановлення комісії, пов`язаної з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Як свідчить Анкета-заява на кредит (а. с. 22, 22 зворот), Паспорт споживчого кредиту (п. 3; а. с. 21), сам Договір (п. 1.5.1., а. с. 16), мова йшла про одноразову комісію за надання кредиту. Отже, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача була відповідачці повідомлена перед укладенням Договору. Відповідач була обізнана про неї та її складові, в тому числі комісію перед укладенням Договору і погодилася на цю умову. Суперечність або невідповідність Закону України «Про захист прав споживачів» - відсутня.

Доводи представника відповідача з посиланням на судову практику щодо безпідставного стягнення комісії суд відхиляє як нерелевантні до обставин цієї справи. У наведеній ним судовій практиці мова йшла про щомісячні комісії за обслуговування кредиту.

У цій справі натомість мова йде про одноразову комісію за надання кредиту.

Отже, позов належить до часткового задоволення в загальній сумі 52 300,00 грн, яка складається з: кредитної заборгованості - 15 000,00 грн; 1 300,00 грн комісії; 2 250,00 грн відсотків за перші 15 днів користування кредитом; 33 750,00 грн відсотків за наступні 45 днів користування кредитом.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про неспівмірність витрат зі складністю справи та виконаних робіт.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла таких висновків: «…21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. (п. 21). … У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. від 19.02.2020 № 755/9215/15-ц (п. 22). … Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. (п. 39)».

Суд вважає заявлені витрати на складання позову в розмірі 18 000 грн завищеними та такими, що не відповідають критерію складності справи та розумності таких витрат. Вбачається, що АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» працює з позивачем за Договором про надання правової допомоги на постійній та регулярній основі. Отже, ця справа є типовою для діяльності позивача та, відповідно, типовою в аспекті алгоритму вирішення правовим шляхом (стягнення боргу за договором факторингу, за яким перейшло право вимоги до багатьох боржників). Відповідно, суд вважає, що звернення до суду відбувається за типовими, напрацьованими адвокатським об`єднанням, формами позовів. Водночас суд розуміє, що завжди є нюанси та індивідуальні особливості кожної справи. З урахуванням зазначеного, суд вважає 9 000,00 грн розумним розміром витрат на складання позову у цій справі.

Отже, в цілому суд вважає обґрунтованими та розумними витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 16 000,00 грн (9 0000+4 000+3000).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, судові витрати належить стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог позивача: судовий збір в розмірі 1 136,11 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 504,00 грн.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за Договором 4441795 в розмірі 52 300,00 (п`ятдесят дві тисячі триста) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплачений судовий збір в розмірі 1 136,11 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 504,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код 44276926, юридична адреса: 01133, місто Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 11 березня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець