КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5010/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною адвоката Левицького Вадима Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року у складі судді Вовка С.В.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ" (далі - ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 21 175 грн 18 коп, що складається 16 560 грн - основного боргу, інфляційної складової боргу - 2 895 грн 05 коп., 3 % річних - 725 грн 16 коп, пені - 994 грн 96 коп. та судового збору - 2 270 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач є власником паркомісця №14 секції «В» напівпідземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Обслуговування автопаркінгу здійснюється обслуговуючою організацією ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ».

Позивачем було надіслано відповідачу пропозицію укласти Договір «Про надання послуг» №15-01-07-20/Кп від 01 липня 2020 року предметом якого є надання позивачем комплексу послуг по утриманню автопаркінгу та належного власнику паркомісця №14.

Позивач вважає, що відповідач отримав вказану пропозицію, жодних заперечень не надав, що свідчить про прийняття ним умов договору.

За таких обставин оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, позивач просить стягнути заборгованість, що виникла за їх несплату.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року позов ТОВ "БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ" задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Левицький В.А. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір відповідно до якого позивач просить стягнути заборгованість не був укладений.

Вказано, що доказів отримання відповідачем пропозиції від 24 червня 2020 року про укладення договору матеріали справи не містять, а опис вкладень у цінний лист є недостатніми та неналежними доказами, оскільки не містять відомостей про отримання пропозиції про укладення договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту ст. 263 ЦПК України вбачається, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ "Будсервісматеріали" є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту (а.с. 14).

ОСОБА_1 є власником паркомісця №14 секції «В» напівпідземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 , що останнім не заперечується.

Обслуговування автопаркінгу здійснюється обслуговуючою організацією ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ».

24 червня 2020 року відповідачу була надіслана пропозиція укласти Договір №15-01-07-20/Кп від 01 липня 2020 року про надання послуг, яка містила 2 примірники вказаного договору (а.с. 10-11).

Згідно із розрахунком, наданим позивачем станом на 01 травня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за утримання паркомісця №14 секції «В», за адресою: АДРЕСА_1 складає 16 560 грн. Крім цього за порушення зобов`язання по сплаті за надані послуги, заявлено також про стягнення інфляційної складової боргу - 2 895 грн 05 коп, 3 % річних - 725 грн 16 коп, пені - 994 грн 96 коп (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Між тим з такими висновками колегія суддів в повній мірі не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, частиною 1 статті 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з нормами статей 319, 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Пунктом 15 Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України від 22.01.1996 р. № 115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами встановленими відповідно до законодавства, а пунктом 16 цих же Правил передбачено, що на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачений термін зберігання, а за довгострокове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. Оскільки Правила зберігання транспортного засобу на автостоянках не встановлюють виключень щодо врегулювання спорів, то слід керуватися загальними положеннями, встановленими законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Позивачем було складено розрахунок вартості утримання одного машиномісця, згідно даних якого з 01 лютого 2017 року витрати на утримання 1 паркомісця по АДРЕСА_1 становить 460 грн (а.с.9).

Докази оплати відповідачем наданих товариством послуг з утримання належного йому паркомісця у матеріалах справи відсутні.

Отже, як установлено, відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо утримання належного йому майна та ухиляється від оплати наданих йому послуг.

Основним мотивом апеляційної скарги відповідача є те, що договір з позивачем він не укладав, а тому відсутні підстави до стягнення заявленої заборгованості.

Між тим такі твердження апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність договору на утримання паркомісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати фактично наданих послуг на його утримання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 756/11308/15 у постанові від 02 грудня 2020року у справі № 761/48615/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Убачається, що з травня 2018 року по квітень 2020 року відповідач не сплачував заборгованість, яка виникла за не сплату коштів за надані ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 16 560 грн.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що за період невиконання умов договору у позивача виникла право на стягнення інфляційної складової боргу - 2 895 грн 05 коп та 3 % річних - 725 грн 16 коп.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 не отримує послуги надані ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ», пов`язані з утриманням пакомісця №14 секції «В», за адресою: АДРЕСА_1 .

Не містить апеляційна скарга й доводів щодо заявленої суми заборгованості, наданий позивачем розрахунок не спростований.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що відповідач ухиляється від оплати наданих йому послуг, нарахована позивачем з травня 2018 року по квітень 2020 року заборгованість з утримання та обслуговування паркомісця у розмірі 16 560 грн обґрунтовано стягнута з відповідача у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, районний суд підставно задовольнив вимоги про стягнення інфляційної складової боргу в сумі 2 895 грн 05 коп та 3 % річних - 725 грн 16 коп та пеню в розмірі 154 грн 60 коп.

З таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів, як такі що спрямовані на уникнення виконання зобов`язання по сплаті заборгованість за послуги, надані позивачем.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність у справі доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин.

Так, ухвалюючи рішення, районний суд, дійшовши висновку про прийняття відповідачем пропозиції укласти договір та ненадання ним жодних заперечень, визнав доведеним існування між сторонами договірних відносин під час вирішення спору керувався положеннями долученого до справи договору № 15-01-07-20/Кп про надання послуг від 01 липня 2020 року.

Між тим, районний суд не звернув увагу, що указаний договір ОСОБА_1 не підписано, а належні докази на підтвердження отримання ним цього договору матеріали справи не містять.

Позивачем долучено до справи лише копію відповідного договору без погодження його з ОСОБА_1 та пропозиція про укладення договору № б/н від 24 червня 2020 року у двох примірниках, а також опис вкладень у цінний лист.

Проте районний суд не звернув увагу на те, що указаним описом вкладень за свідчено відправку ТОВ «Будматеріали» відповідачу поштою інших вкладень, а не долучених до справи.

Так, на описі вкладення міститься відбиток штемпелю поштового відділення № 37 м. Києва з датою 08 липня 2015 року, що виключає відправлення відповідачу саме долученого до справи договору від 24 червня 2020 року.

Таким чином, до справи долучено докази, які не містять інформацію щодо предмета доказування.

Відсутні у справі й докази на спростування тверджень ОСОБА_1 про неотримання ним поштового відправлення з пропозицією від 24 червня 2020 року укласти договір та примірників до договору б/н від 24 червня 2020 року.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення зобов`язання (ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України), наприклад, умов договору.

Отже, матеріалами справи не доведено існування між сторонами договірних відносин, що виключає правові підстави до покладення на боржника обов`язку сплати пені, передбаченої п.5.3 проекту договору, який відповідачем не підписано (не укладено).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 т. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, установлена районним судом загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед товариством підлягає зміні шляхом зменшення з 21 175 грн 18 коп до 20 180 грн 22 коп.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Левицького Вадима Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року змінити.

Зменшити загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» з 21 175 грн 18 коп до 20 180 грн 22 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: