КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/5144/24 Головуючий у суді першої інстанції - Діденко Є.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4476/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», поданою представником Опанасенко Богданом Юрійовичем, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТДВ «Експрес Страхування», у якому просила стягнути з відповідача суму страхового відшкодування 203 194,86 грн, втрати від інфляції і три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання 8727,49 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 26 квітня 2023 року між нею та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування № 208.23.2749313, відповідно до умов якого вона застрахувала автомобіль марки KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 645 000,00 грн.

Вказує, 07 червня 2023 року у місті Києві по вул. Юрія Іллєнка відбулось ДТП, за участю застрахованого автомобіля KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

В подальшому, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року останнього визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва скасовано, провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

Вказує, 08 червня 2023 року ТДВ «Експрес Страхування» було повідомлено про страховий випадок. Однак, зазначає, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п. п. 13.1.1, 12.1.3.16 Договору, оскільки водій керував транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відтак, 29 січня 2024 року на адресу відповідача було направлено претензію. Вказує, згідно з відповіддю відповідача від 22 лютого 2024 року, відмова у виплаті страхового відшкодування обґрунтована пунктом 12.1.3.16 Договору.

З такою відмовою позивач не погоджується, оскільки відповідно до пункту 12.1.3.16 Договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: Управління ТЗ Страхувальником або іншою особою , яка не має посвідчення водія відповідної категорії, або посвідчення водія даної особи є недійсним, або особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Наголошує, ОСОБА_2 керував автомобілем на законних підставах, мав дійсне посвідчення водія, залишався на місці ДТП до оформлення матеріалів. Крім того, зауважує, ОСОБА_2 не керував автомобілем у стані сп`яніння, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду.

Звертає увагу суду, відповідно до вказаної постанови працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Вказує, згідно з результатом тесту від 08 червня 2023 року, алкоголю в організмі ОСОБА_2 не виявлено.

Позивач вказує, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, зазначені у відповіді на претензію, не передбачені пунктом 12.1.3.16 Договору, а тому відмова є незаконною.

Зазначає, згідно з рахунком-фактурою від 20 березня 2023 року №, вартість робіт і запчастин по ремонту автомобіля 203 194,86 грн.

Відтак, у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суму втрат від інфляції 4 054,56 грн та 3 % річних 4 672,93 грн за період з 08 червня 2023 року до 13 березня 2024 року.

На підставі викладеного позивач була вимушена звернутися до суду та просила вирішити спір у судовому порядку, задовольнивши позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києвавід 01 листопада 2024 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача грошову суму 204 084, 42 грн, з яких: 201 579,86 грн - сума страхового відшкодування, 1 093,50 грн - 3 % річних, 1 411,06 грн - втрати від інфляції. В задоволенні інших вимог - відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму судового збору 2 034, 45 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТДВ «Експрес Страхування» - Опанасенко Б.Ю. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що водій ОСОБА_2 особисто повідомив працівників поліції про вживання ним після настання ДТП за його участі, алкоголю.

Відтак наголошує, що пунктом 13.1.6 Договору страхування передбачено відмову у виплаті страхового відшкодування, зокрема у випадку вживання алкогольних напоїв, наркотичних чи токсичних речовин після настання ДТП до закінчення процедури оформлення ДТП.

Зазначає, у постанові Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року вказано, що як вбачається з відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського, після повідомлення поліцейським останньому про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 повідомив працівників поліції про вживання ним алкоголю вже після скоєння дорожньо-транспортної пригоди за його участі. Вказує, тому, апеляційний суд вважав, що дії ОСОБА_2 працівником поліції слід було кваліфікувати за ч. 4 ст. 130 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу суду, зізнання ОСОБА_2 у вживанні алкоголю після ДТП підтверджується відеозаписом з боді-камери поліцейського, на якому водій неодноразово це підтверджує.

Тому, на підставі цього, вказує, відповідачем було складено страховий акт, у якому зазначено, що ця подія не є страховим випадком, про що було повідомлено листом від 27 грудня 2023 року.

Наголошує, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано належної мотивованої оцінки вищевказаним фактам.

07 січня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, зазначає, що посилання апелянта на деструктивну поведінку та вживання ненормативної лексики ОСОБА_2 не відповідає дійсності, оскільки матеріали справи таких доказів не містять.

Разом з тим, вказує, що посилання апелянтом на відеозапис, наданий разом із відзивом на позовну заяву є недоцільним, адже цей доказ є недопустимим та не може досліджуватися судом, оскільки даний відеозапис не був витребуваний судом разом з матеріалами адміністративної справи, а був наданий апелянтом, що не було стороною у справі. На підставі викладеного, на думку позивача, дане ставить під сумнів спосіб отримання такого доказу.

При апеляційному розгляді справи представник ТДВ «Експрес Страхування» - Опанасенко Б.Ю. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та постановити у вказаній справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Цермолонський І.М. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених в рішенні суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 26 квітня 2023 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ТДВ «Експрес Страхування» укладено Договір добровільного страхування № 208.23.2749313, відповідно до умов якого позивачка застрахувала автомобіль марки KIA Sportage д.н. НОМЕР_1 , на страхову суму 646 000 грн, франшиза складає 0,25 % (1615 грн.).

Згідно з пунктом 12.1.3.16 Договору, не визнається страховим випадком і не проводиться виплата страхового відшкодування у разі управління ТЗ страхувальником або іншою особою , яка не має посвідчення водія відповідної категорії або посвідчення водія даної особи є недійсним, та/або яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до пункту 13.1.6 Договору, підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування є залишення страхувальником або особою, яка на законних підставах експлуатує ТЗ після настання страхового випадку місця ДТП до прибуття працівників поліції або ухилення від проведення в установленому порядку медичного огляду на вимогу працівників поліції для визначення стану алкогольного сп?яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, та/або вживання алкогольних напоїв, наркотичних чи токсичних речовин після настання ДТП до закінчення процедури оформлення ДТП.

07 червня 2023 року у місті Києві по вул. Юрія Іллєнка відбулось ДТП, за участю застрахованого автомобіля KIA Sportage д.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2

08 червня 2023 року ТДВ «Експрес Страхування» повідомлено про страховий випадок.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва скасовано, провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

У вказаній постанові апеляційного суду зазначено: «факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом марки KIA Sportage д.н. НОМЕР_1 спростовується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, складеним за статтею 124 КУпАП та відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського. Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що як вбачається з відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського, після повідомлення поліцейським Косинському А.В. про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, Косинський повідомив працівників поліції про вживання ним алкоголю вже після скоєння дорожньо-транспортної пригоди за його участі. Утім, не зважаючи на встановлені обставини, працівниками поліції не було взято їх до уваги, та не враховано, що такі дії особи, як вживання після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, що не заперечувалося водієм, за умови їх вчинення, слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 130 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою було складено протокол серії ААД №264951».

Згідно з рахунком-фактурою № від 20 грудня 2023 року ТОВ «Автоцентр на Борщагівці», вартість робіт і запчастин для ремонту автомобіля KIA Sportage д.н. НОМЕР_1 складає 203 194,86 грн.

Згідно зі страховим актом № 3.23.02233-1 від 07 грудня 2023 року, пригода не визнана страховим випадком.

Листом від 07 грудня 2023 року ТДВ «Експрес Страхування» відмовило позивачу у страховій виплаті, посилаючись на те, що в постанові Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року встановлено, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а саме вживання алкоголю після ДТП до моменту проходження огляду, та зафіксовано особисте підтвердження ОСОБА_2 факту вживання алкоголю після ДТП. Тому, посилаючись на п. 12.1.3.16, 13.1.1 Договору, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з відповіддю відповідача на претензію від 22 лютого 2024 року, відмова у виплаті страхового відшкодування обґрунтована пунктом 12.1.3.16 Договору: «залишення страхувальником або особою, яка на законних підставах експлуатує ТЗ, після настання страхового випадку місця ДТП до прибуття працівників поліції, або ухилення від проведення в установленому законом порядку медичного огляду на вимогу працівників поліції для визначення стану сп`яніння, та/або вживання алкогольних напоїв, наркотичних чи токсичних речовин після настання ДТП до закінчення процедури оформлення ДТП».

Відповідно до наданою копією результату лабораторного дослідження КНП «Соціотерапія», проведеного 09.06.2023 р., алкоголю в крові ОСОБА_2 не виявлено.

Також, судом досліджено наданий представником страхової компанії відеозапис з боді-камери поліцейського, під час складення матеріалів про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 дійсно повідомив поліцейським про вживання ним алкоголю після ДТП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП не притягувався, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_2 було закрите апеляційним судом за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Суд прийшов до висновку, що відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, тому сума страхового відшкодування та витрат на ремонт автомобіля внаслідок ДТП підлягає відшкодуванню.

Апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Звертаючись до суду позивач посилалась на те, що 26 квітня 2023 року між нею та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування № 208.23.2749313, відповідно до умов якого вона застрахувала автомобіль марки KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , на суму 645 000,00 грн.

Згідно з пунктом 12.1.3.16 Договору, не визнається страховим випадком і не проводиться виплата страхового відшкодування у разі управління ТЗ страхувальником або іншою особою , яка не має посвідчення водія відповідної категорії або посвідчення водія даної особи є недійсним, та/або яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 07 червня 2023 року у місті Києві по вул. Юрія Іллєнка відбулось ДТП, за участю застрахованого автомобіля KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

За фактом вказаної ДТП щодо ОСОБА_2 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва скасовано, провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення.

У вищевказаній постанові апеляційного суду вказано: «Таким чином, факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом марки «Kia Sportage» 08 червня 2023 року о 00 годині 40 хвилин спростовується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 264952 від 08 червня 2023 року, складеним за ст. 124 КУпАП та відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги й ту обставину, що, як вбачається з відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського, після повідомлення поліцейським ОСОБА_2 про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 повідомив працівників поліції про вживання ним алкоголю вже після скоєння дорожньо-транспортної пригоди за його участі.

При цьому, працівником поліції було повідомлено ОСОБА_2 , що вживання особою, яка керувала транспортним засобом після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю є адміністративним правопорушенням. Утім, не зважаючи на встановлені обставини, працівниками поліції не було взято їх до уваги, та не враховано, що такі дії особи, як вживання після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, що не заперечувалося водієм, за умови їх вчинення, слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 130 КУпАП, а не за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою було складено протокол серії ААД №264951.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КпАП України питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Законом не передбачено право суду змінювати кваліфікацію дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За вказаних обставин, суд позбавлений можливості за власною ініціативою вирішувати питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Отже приймаючи постанову про відсутність в діях ОСОБА_2 передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд виходив з того, що факт вживання ОСОБА_2 алкоголю вже після ДТП є встановленим, однак суд виходив із того, що він позбавлений за власною ініціативою вирішувати питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2019 року у справі № 910/10638/18 вказано, що: «касаційний господарський суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що фіксація уповноваженими особами вказаної обставини у протоколі про адміністративне правопорушення є достатнім доказом на підтвердження невиконання відповідачем однієї з умов Договору страхування та не залежить від результатів розгляду судом справи щодо наявності чи відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що вказує на невиконання обов`язку, передбаченого підпунктом 25.1.6 пункту 25.1 Договору страхування, відповідно, на правомірність відмови у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на користь ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР», а, отже, й відсутність правових підстав для задоволення позову.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов частково, зосередився виключно на наявності постанови Вишгородського районного суду Київської області від 02 березня 2018 року у справі № 363/3698/17, якою провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, без урахування змісту тих умов Договору страхування, порушення яких ТОВ «ІТ-ІНТЕГРАТОР» стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування».

У цій справі, що переглядається відповідно до пункту 13.1.6 Договору, підставою для відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування є залишення страхувальником або особою, яка на законних підставах експлуатує ТЗ після настання страхового випадку місця ДТП до прибуття працівників поліції або ухилення від проведення в установленому порядку медичного огляду на вимогу працівників поліції для визначення стану алкогольного сп?яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, та/або вживання алкогольних напоїв, наркотичних чи токсичних речовин після настання ДТП до закінчення процедури оформлення ДТП.

Крім того, пунктом 12.1.3.16 Договору, не визнається страховим випадком і не проводиться виплата страхового відшкодування у разі управління ТЗ страхувальником або іншою особою , яка не має посвідчення водія відповідної категорії або посвідчення водія даної особи є недійсним, та/або яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував те, що одним із фундаментів, на якому базується цивільне право, є обов`язковість договору (ст. 629 ЦК України). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Разом з тим, суд першої інстанції зосередився виключно на наявності постанови Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 рокуу справі № 761/22667/23, якою закрито провадження у справі за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, без урахування змісту встановлених судом апеляційної інстанції обставин та тих умов договору добровільного страхування, порушення яких стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 910/10638/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 757/39725/19-ц, від 08 вересня 2023 року у справі № 447/3950/21.

Так колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо відмови у здійсненні страхової виплати є обґрунтованими, такими, що відповідають умовам укладеного сторонами Договору добровільного страхування № 208.23.2749313 від 26 квітня 2023 року, зокрема п.13.1.6 в якому сторони погодили причини відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу про те, щовідеозапис наданий разом із відзивом на позовну заяву є недоцільним, адже цей доказ є недопустимим та не може досліджуватися судом, оскільки він не був витребуваний судом разом з матеріалами адміністративної справи, а був наданий апелянтом, що не було стороною у справі та вважає, що вважає, що дане відео ставить під сумнів спосіб отримання такого доказу отже не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у цій справі відмова страховика пов`язана не з складанням про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а у зв`язку перебуванням особи у стані алкогольного сп`яніння, що було установлено.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника ТОВ «Експрес Страхування», подану представником Опанасенком Б.Ю. підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що ТОВ «Експрес Страхування» подаючи до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу сплатило судовий збір у розмірі 3 178,83 грн, вказані витрати повинні бути стягнуті із позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», подану представником Опанасенком Богданом Юрійовичем, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києвавід 01 листопада 2024 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», про стягнення суми страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» ( юр. адр. 04073 м. Київ, проспект Степана Бендери , буд .22 ) понесені судові витрати у розмірі 3 178,83 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв