Справа № 739/425/25
Провадження № 2-о/739/28/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

04 березня 2025 року м. Новгород-Сіверський

Суддя Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області Іващенко А.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 поданої представником заявника-адвокатом Костюченко В.К. про встановлення факту самостійного виховання дитини (дітей) до 18 років, В С Т А Н О В И В :

До Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту самостійного виховання дитини (дітей) до 18 років, де заінтересованою особою є ОСОБА_2 . Просить суд встановити факт самостійного виховання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що він є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати дітей ОСОБА_2 , яка з 07 січня 2023 року по 07 грудня 2024 року проживала разом з ним та дітьми вночі таємно виїхала з місця проживання та в подальшому через соціальні мережі повідомила йому, що не готова до спільного проживання та бажає влаштувати своє життя по іншому. Обов`язків по відношенню до своїх дітей не підтримує місце перебування її невідоме. На даний час він самостійно виховує дітей. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Встановлення факту перебування дитини заявнику необхідно з метою підтвердження права на відстрочку від мобілізації на підставі ст..23 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» . При вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. За правилами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц Верховний Суд зробив висновок, що при визначенні юрисдикції спору суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду та в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України слід виходити з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства. Згідно пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, в обґрунтування мети звернення до суду з вказаною заявою ОСОБА_1 вказав, що встановлення факту необхідно з метою підтвердження права на відстрочку від мобілізації на підставі ст..23 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Поряд з цим, суд враховує, що утримання та виховання дитини є обов`язком батьків згідно ст.ст. 150,180 СК України. Але, чинним законодавством передбачено інший порядок отримання заявником статусу «одинокий батько», для цього повинні існувати спеціальні умови, такий факт не може бути встановлений у судовому порядку. З урахуванням вищенаведеного, заявлена вимога про встановлення юридичного факту, а саме про встановлення факту самостійного виховання батьком дітей для чітко зазначеної заявником мети - не передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України та для яких встановлений інший, передбачений законом порядок, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури; а у випадку наявності спору про право у позовному провадженні. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання). Із аналізу наведених мотивів випливає, що встановлення факту самостійного виховання дітей заявником безпосередньо стосується проходження військової служби, зокрема реалізації права його не призиву на військову службу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів. Тобто встановлення факту самостійного виховання дітей віком до 18 років заявником за своїми правовими наслідками призведе до публічно-правових відносин заявника з державою. Встановлення цього факту не пов`язане з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимога про встановлення факту самостійного виховання дітей віком до 18 років заявником пов`язана з публічно-правовими відносинами заявника з державою щодо права на звільнення в разі мобілізації на військову службу, тому ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За предметом та можливими правовими наслідками цей потенційний спір може існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 290/289/22-ц. За таких обставин вважаю за необхідне, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дітей віком до 18 років - відмовити. Керуючись ст.13, 186, 315, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дітей віком до 18 років. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.І. Іващенко