СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15590/24

пр. № 2/759/619/25

19 лютого 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Кульбовської В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Гриненка А.В., Наливайка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Антонов», третя особа: ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.07.2024 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Антонов», третя особа: ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яким просить визнати неправомірним та скасувати наказ в.о. генерального директора Акціонерного товариства «Антонов» від 08.07.2024 р. № 4269ку «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу планування та ресурсного забезпечення Акціонерного товариства «Антонов»; стягнути з Акціонерного товариства «Антонов» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі; стягнути з Акціонерного товариства «Антонов» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що з моменту повідомлення його про майбутнє скорочення посади по день його звільнення на підприємстві були наявні вакантні посади, на які він міг бути працевлаштований, але йому було відмовлено в цьому з посиланням на відсутність досвіду роботи в аналогічних по суті відділах. Більш того, відповідачем нібито не було запропоновано позивачу вакансії у реорганізованому відділі, не дивлячись на те, що позивач має вищі кваліфікаційні переваги перед іншими працівниками, зокрема дві вищі освіти, закінчену аспірантуру, трьох малолітніх дітей.

Крім того, зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачеві завдано душевних та фізичних страждань, що завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 30.08.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові та у поданому 16.10.2024 запереченні на відзив відповідача.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду 03.10.2024 відзиві на позовну заяву та 30.10.2024 запереченні на відповідь на відзив позивача.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на Акціонерному товаристві «Антонов» з 02.08.2022.

Наказом від 23.08.2022 позивача було переведено на посаду начальника відділу планування та ресурсного забезпечення ДП «Антонов» (правонаступник АТ «Антонов»), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 18-39).

Наказом в.о. генерального директора АТ «Антонов» Гаврилова Є.П. від 08.07.2024

№ 4269ку позивача було звільнено з посади начальника відділу планування та ресурсного забезпечення, за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього місячного заробітку у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-6).

З матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача від 29.03.2024 №3406к, здійснено зміни в структурній схемі та в штатному розписі відповідача і реорганізовано В-444, в якому позивач обіймав посаду начальника відділу, шляхом його перетворення у відділ аналітики, планування та стандартизації (скорочена назва підрозділу - В-444, шифр підрозділу - 444). У результаті проведених змін, перетворений В-444 мав 5 (п`ять) посад, при цьому, скорочення чисельності штатних працівників відбулось за рахунок виведення зі штатного розпису посад начальника відділу, заступника начальника відділу та фахівця 1 категорії

(а.с. 58).

Відповідно до штатного розпису перетвореного В-444, розробленого з урахуванням змін, внесених згідно із раніше вказаними наказом №3993к від 16.04.2024, посада начальника відділу, аналогічна тій, яку займав позивач раніше, в новому штатному розписі відсутня (а.с. 58).

Наказом № 4519к від 29.04.2024 попереджено позивача про виключення з 01.05.2024 зі штатного розпису його посади а також попереджено, що у разі його відмови від запропонованої іншої роботи з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 52).

Одночасно йому запропоновано іншу роботу на вакантних посадах станом на 29.04.2024 в кількості 179 одиниць. З вказаним переліком позивач був особисто ознайомлений, про що свідчить його підпис, та серед наданого переліку вакансій обрав посаду начальника відділу координації практик розробника (підрозділ 778), однак враховуючи те, що позивач не мав повну вищу освіту технічного профілю; не мав навичок і досвіду стратегічного управління та системного аналізу; не мав навичок та досвіду проектного управління (каскадні моделі, Agile тощо) та формування процесів проектів трансформації; не має досвіду роботи в побудові та управління проектами в частині реінжинірингу бізнес-процесів і цифрової трансформації; відсутній досвід розробки інтернет-проектів, е-навчання, машинного навчання, вільного володіння англійською мовою, відповідачем прийнято рішення про невідповідність кваліфікації позивача вимогам, передбаченим для посади начальника відділу (підрозділ 778), про що позивачу вручено відповідне інформаційне повідомлення від 09.05.2024 щодо невідповідності його досвіду роботи та освіти кваліфікаційним вимогам для зайняття вказаної посади.

Наказом № 4841к від 09.05.2024 відповідач повторно (вдруге) запропонував позивачу іншу роботу в товаристві на вакантних посадах станом на 09.05.2024 в кількості 173 одиниці, того ж дня позивач ознайомився, зазначивши при цьому про достатність наданого часу для ознайомлення з вакансіями, та серед наданого переліку вакансій обрав посаду начальника бази відпочинку «Парус», в даному випадку теж було складено інформаційне повідомлення від 13.06.2024, яке вручено цього ж числа позивачу під особистий підпис, щодо невідповідності його досвіду роботи та освіти, кваліфікаційним вимогам для зайняття посади начальника бази відпочинку «Парус». Зокрема, задля зайняття даної посади в обов`язковому порядку необхідно мати кваліфікаційний стаж та досвід роботи за професією в частині питань відпочинку та оздоровлення, пов`язаних з особливостями діяльності відповідача (а.с.53).

Наказом №6152к від 13.06.2024 відповідач повторно (втретє) запропонував позивачу іншу роботу в товаристві, на вакантних посадах станом на 13.06.2024 в кількості 164 одиниці, того ж дня позивач ознайомився, зазначивши при цьому про достатність наданого часу для ознайомлення з вакансіями, та серед наданого переліку вакансій обрав посаду провідного професіонала з фінансово-економічної безпеки відділу фінансово-економічної безпеки (підрозділ 411), в даному випадку теж було складено інформаційне повідомлення від 27.06.2024, яке вручено цього ж числа позивачу під особистий підпис, щодо невідповідності його досвіду роботи та освіти, кваліфікаційним вимогам для зайняття посади провідного професіонала з фінансово-економічної безпеки відділу фінансово-економічної безпеки. Зокрема, задля зайняття даної посади відповідно до вимог посадової інструкції позивач повинен мати повну вищу освіту відповідного до посади напрямку, а також стаж роботи за професією професіонал з фінансово-економічної безпеки не менше 2 (двох) років (а.с. 54).

Наказом № 6698к від 27.06.2024 відповідач повторно (вчетверте) запропонував позивачу іншу роботу в товаристві, на вакантних посадах станом на 27.06.2024 в кількості 157 одиниць, того ж дня позивач ознайомився, зазначивши при цьому про достатність наданого часу для ознайомлення з вакансіями, та серед наданого переліку вакансій обрав посаду провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності відділу внутрішнього аудиту (підрозділ 415), в даному випадку теж було складено інформаційне повідомлення від 08.07.2024, яке вручено цього ж числа позивачу під особистий підпис, щодо невідповідності його досвіду роботи та освіти, кваліфікаційним вимогам для зайняття посади провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності відділу внутрішнього аудиту. Зокрема, задля зайняття даної посади відповідно до вимог посадової інструкції позивач повинен мати повну вищу освіту відповідного до посади напрямку, а також стаж роботи за професією економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності не менше 2 (двох) років (а.с. 55).

В подальшому, з урахуванням спливу двомісячного строку, передбаченого ст. 49-2 КЗпПУ, а також враховуючи факт перебування позивача на лікарняному до 05.07.2024, 08.07.2024 позивача було звільнено з посади начальника В-444 за скороченням чисельності та штату працівників з виплатою середнього місячного заробітку (п.1 ст. 40 КЗпПУ).

Щодо проведення відповідачем змін в організації праці, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту наведеної норми, вбачається декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником: ліквідації; реорганізації; банкрутства (перепрофілювання); скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що скорочення чисельності та штату працівників у відповідача підтверджується тим, що 29.03.2024 видано наказ №3406к «Про зміни в структурній схемі підприємства», де у п. 2 передбачено, що з 01.04.2024 реорганізувати відділ планування та ресурсного забезпечення (В-444), шляхом його перетворення у відділ аналітики, планування та стандартизації (скорочена назва підрозділу - В-444, шифр підрозділу - 444).

16.04.2024 відповідачем було прийнято наказ № 3993к «Про внесення змін до штатного розпису товариства», відповідно до якого датою реорганізації В-444 шляхом його перетворення вважати 01.05.2024, а до штатного розпису товариства було уведено 5 (п`ять) посад у новостворений В-444 та виведено зі штатного розпису товариства 8 (вісім) посад, в тому числі й посаду позивача.

Зі змісту даного наказу чітко вбачається, що посаду, яку займав позивач, а саме «начальник В-444» було виведено зі штатного розпису товариства та в подальшому не введено до перетвореного В-444. Крім посади начальника відділу зі штатного розпису товариства було виведено також посаду заступника начальника В-444 та фахівця 1 категорії. Отже, посади начальника В-444, посади заступника начальника В-444 та фахівця 1 категорії у новоствореному структурному підрозділі товариства немає та не передбачалося.

Наказом № 4519к від 29.04.2024 попереджено позивача про виключення його посади з 01.05.2022 зі штатного розпису, а також попереджено, що у разі його відмови від запропонованої іншої роботи з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто, підтверджується факт та обґрунтованість проведення відповідачем змін в організації праці.

Дані накази ніким не оспорено та не скасовані.

Позивач стверджує, що при його звільненні не було дотримано встановлених ст. 49-2 КЗпП України вимог, щодо не запропонування відповідачем всіх вакантних посад.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За приписами ч. 1 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Вказані висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного суду від 18.08.2018 у справі № 800/538/17.

Відповідно до п. 63 Постанови Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 487/4082/21 - «власник або уповноважений ним орган вправі встановлювати відповідний перелік вимог до кандидатів на зазначені вакантні посади у його структурі».

Наказом 4519к від 29.04.2024 попереджено позивача про виключення його посади з 01.05.2024 зі штатного розпису, а також попереджено, що у разі його відмови від запропонованої іншої роботи з ним буде розірвано трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Одночасно позивачу запропоновано іншу роботу на всіх вакантних посадах станом на 29.04.2024 в кількості 179 одиниць; станом на 09.05.2024 в кількості 173 одиниці; станом на 13.06.2024 в кількості 164 одиниці та станом на 27.06.2024 в кількості 157 одиниць. З вказаними вакансіями позивач особисто ознайомлювався про що свідчить його підпис та обирав відповідні посади, однак на жодну із запропонованих вакантних посад позивач претендувати не міг з огляду на відсутність необхідних навичок та знань, про що і зазначається у відповідних інформаційних повідомленнях.

Відомості про те, що у позивача наявна відповідна освіта для зайняття обраних посад, а також наявний стаж роботи на відповідних напрямках, суду надані не були.

Попередження про вивільнення працівника відбулось з дотриманням строків, встановлених ст. 49-2 КЗпП України.

Із зазначених підстав позовної заяви позивач посилається на те, що фактично відповідачем здійснено штучне скорочення посад на підприємстві, однак суд звертає увагу, що роботодавець має право самостійно вирішувати питання, пов`язані з господарською діяльністю підприємства, у тому числі, щодо затвердження організаційної структури, встановлення чисельності працівників та визначення штатного розпису, втручання у які з боку державних та суду не допускається.

Аналогічну позицію висловлено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №755/3495/16-ц, згідно з якою «… не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення».

Висловлена правова позиція викладена і у постановах ВС від 22.01.2020 у справі №451/706/18, від 25.03.2021 у справі № 336/394/19, від 08.02.2021 у справі № 591/3598/19.

Також у позовних вимогах позивачем зазначено, що відповідачем порушено переважне право на залишення його на роботі, тобто була наявність вакансій, які йому не були запропоновані не дивлячись на те, що він має вищі кваліфікаційні переваги перед іншими працівниками, зокрема дві вищі освіти, закінчену аспірантуру, трьох малолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 09.02.2022 у справі № 757/74/19-ц Верховний Суд зазначив, що необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою, на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

16.04.2024 відповідачем було прийнято наказ №3993к «Про внесення змін до штатного розпису товариства», відповідно до якого датою реорганізації В-444 шляхом його перетворення вважати 01.05.2024, а до штатного розпису товариства було уведено 5 (п`ять) посад у новостворений В-444 та виведено зі штатного розпису товариства 8 (вісім) посад, в тому числі й посаду позивача. Зі змісту даного наказу чітко вбачається, що посаду, яку займав позивач, а саме «начальник В-444» було виведено зі штатного розпису товариства та в подальшому не введено до перетвореного В-444. Крім посади начальника відділу зі штатного розпису товариства було виведено також посаду заступника начальника В-444 та фахівця 1 категорії.

Отже, наданими доказами до відзиву відповідачем спростовано факт порушення норм трудового законодавства, оскільки не відбулось скорочення кількох аналогічних посад, що в свою чергу зумовлювало б вирішення питання про переважне право залишення на роботі.

Окрім того, переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Щодо посилання позивача на наявність вакансій, які йому не були запропоновані, суд звертає увагу на наступне.

Відносно вакансії фахівця відділу аналітики, планування та стандартизації (В444), яка як зазначає позивач з`явилась 13.06.2024 в результаті звільнення ОСОБА_3 28.06.2024 і не була запропонована до дня звільнення позивача, то відповідно до заяви ОСОБА_3 , яка зареєстрована відділом документообігу відповідача 20.06.2024 за №Р-347/0-24, останній просив звільнити його з даної посади за власним бажанням 28.06.2024 і відповідно до наказу №4236ку про припинення трудового договору ОСОБА_3 був звільнений 28.06.2024. Отже, посада ОСОБА_3 стала вакантною лише 28.06.2024.

Враховуючи те, що станом на 28.06.2024 вирішувалось питання щодо відповідності обраної 27.06.2024 вакантної посади позивачем, а саме посади провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності відділу внутрішнього аудиту, тому дана посада ОСОБА_3 не могла бути запропонована йому на той момент.

Аналогічна ситуація відбулась з переведенням на іншу посаду ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .

Відносно вакансії заступника генерального директора (з правових питань та управління активами) ОСОБА_4 , яку також позивачу не було запропоновано, то з матеріалів справи вбачається, що згідно з п. 1.1 Порядку погодження призначення, покладення виконання обов`язків, переведення, звільнення та увільнення від виконання обов`язків окремих працівників підприємств Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість» (далі - АТ «УОП») - підлягають погодженню з АТ «УОП» призначення, покладення виконання обов`язків (на вакантну посаду) та переведення осіб на наступні посади на підприємствах АТ «УОП», а саме: заступник керівника (незалежно від назви посади); директор (за всіма напрямками); головний інженер; головний бухгалтер та інші посади згідно списку.

Відповідно до даного Порядку 18.06.2024 за №162/9023-24 виконувачем обов`язків генерального директора ОСОБА_2 надіслано лист в АТ «УОП» щодо погодження призначення на посаду заступника генерального директора (з правових питань та управління активами) ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, вакансія заступника генерального директора (з правових питань та управління активами) не могла бути запропонована позивачу, оскільки станом на 18.06.2024 відносно позивача вирішувалось питання на відповідність його кваліфікації та досвіду роботи обраній ним 13.06.2024 посаді «провідного професіонала з фінансово-економічної безпеки відділу фінансово-економічної безпеки» та з урахуванням вимог вищевказаного Порядку, на той час в органі управління відбувався в установленому порядку процес погодження призначення ОСОБА_4 на посаду заступника генерального директора з правових питань та управління активами.

Щодо посилання позивача про затримку розрахунку при звільненні на дев`ять днів, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено з роботи 08.07.2024 згідно наказу №4269ку, оскільки він перебував на лікарняному до 05.07.2024.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 червня 2021 року № 1234, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 липня 2021 р. за № 890/36512 (далі - Порядок) - дати відкриття та закриття листка непрацездатності відповідають датам початку строку дії та закінчення строку дії медичного висновку, на підставі якого сформований цей листок непрацездатності. Листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття листка непрацездатності та набуває статусу «готовий до сплати (виданий)».

Отже враховуючи те, що датою закриття листка непрацездатності позивача була п`ятниця 05.07.2024, відповідно до вказаного Порядку статусу «готовий до сплати (виданий)» він набув 13.07.2024 зважаючи на те, що це вихідний день (субота), тому датою отримання вказаного листа відповідачем є 15.07.2024.

З огляду на викладене, звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. Відповідачем додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, була відсутня можливість перевести позивача за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, про скорочення працівник був належним чином попереджений. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують, не вбачається порушень процедури вивільнення працівника, передбаченої ст. 49-2 КЗпП України.

За таких умов позовні вимоги щодо поновлення на роботі шляхом скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, а тому також не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем, суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40, 42, 49-2, КЗпП України, ст.ст. 81, 141, 263-265, 264, 265, 268, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Антонов», третя особа: ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. П`ятничук