Справа № 490/113/25
н/п 2/490/1614/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури Качауна А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури, Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури, Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову позивач вказує, що починаючи з 2016 року у Заводському районному суді міста Миколаєва розглядались цивільні справа №487/1004/16-ц та №487/5705/16-ц, за участю Автогаражного кооперативу «Парма», ОСОБА_1 та третьої особи - Фірма «Парма», щодо гаражу № НОМЕР_1 , який знаходиться на території АГК «Парма».

Під час розгляду цих справ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які виконували повноваження Голови Правління АГК «Парма», вчинили дії, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України та 384 КК України.

Так, у справі №487/1004/16-ц 11.04.2016 року ОСОБА_2 подав до Заводського суду м. Миколаєва заперечення по справі, в якому вказав: «22.08.1993 між МП «Парма» та АГК «Парма» було укладено договір, за яким АГК «Парма» придбало металевий гараж для господарських потреб. Протоколом засідання правління АГК «Парма» від 11.03.2008 металевий гараж, придбаний у МП «Парма» по договору від 22.08.1993 року, було встановлено на нове місце у Автогаражному кооперативі «Парма» та присвоєно порядковий номер «№90».

Сектором дізнання Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області з 16.07.2020р. проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000831 за заявою ОСОБА_1 (потерпілого) про вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України.

У справі №487/5705/16 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про витребування у ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_1 повернути АГК «Парма» металевий гараж, придбаний у МП «Парма» по договору від 22.08.1993 року за 27000,00 крб. Рішенням суду від 31.10.2019 р. позов було задоволено. Проте суддя, який прийняв рішення зрозумів, що його ввели в оману, подавши фальшиві документи договір та квитанцію від 22.08.1993 про придбання гаражу у МП «Парма», та зобов`язав органи слідства розпочати кримінальне провадження по статті 384 КК України (номер крим. провадження №00000108, Ухвала від 01.07.2020р. справа №487/2562/20).

17.09.2021року позивач звернувся до Прокуратури з скаргою щодо проведення слідчих дій по справі №0000831, заявлених мною 26.032021 року і 15.06.2021 року, та встановлення розумних процесуальних строків розслідування по справі. Безрезультатно.

22.01.2024 року позивач звернувся з клопотанням про об`єднання кримінальних проваджень №00000108 і №0000831, та прискорення досудового розслідування. 23.01.2024 органами слідства було повідомлено, що слідство по справі №0000831 триває, а по справі №00000108 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

08.04.2024 р. Ухвалою суду у справі №487/1954/21 Постанову дізнавача СД Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області Грушковського Б.М. від 07.09.2022 р. про закриття кримінального провадження №0000108 скасовано.

Кримінальні провадження №00000108 і №0000831 тривають більше 4 років і теж не є занадто складними. Фальшивість поданих Журавльовими договору та квитанції є очевидно фальшивими навіть для звичайної розсудливої людини, а для підтвердження цього факту достатньо вилучити документи обліку АГК «Парма» від чого органи слідстава ухиляються весь час проведення розслідування. Отже, багаторічна протиправна бездіяльносте органів слідства призвела до заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок таких негативних явищ:

неможливість користуватися власним майном (гаражем № НОМЕР_1 ) на території АГК «Парма», оскільки особи (Журавльови), щодо до яких проводиться слідство, продовжують керувати АГК і перешкоджають користуванню гаражем, самоправно навісивши на гараж додатковий замок.(порушення ст.1 Протоколу І Європейської конвенції);

неможливість звренутися до суду з заявою про перегляд рішень суду у справах №487/1004/16-ц та №487/5705/16-ц за нововиявленими обставинами (ч.2 ст.423 ЦПК України) внаслідок фальшивості письмових доказів, що призвели до ухвалення незаконних рішень у даних справах. При цьому, по справі №487/1004/16-ц десятирічний строк для звернення до суду закінчується в наступному році (ч. 2, 3 ст.424 ЦПК України);

притягнення позивача до адміністративної відповідальності 26.01.2021р. і 23.02.2021р., та початок кримінального переслідування по ст.382 КК України (умисне невиконання рішення суду від 31.10.2019р., Ухвала апеляційного від 27.08.2021р., справа № 487/5158/21) - в той час коли вже майже рік тривало і мало би бути закінченим досудове розслідування;

визнання позивача Етичною радою та Дорадчою групою експертів (рішення у відкритому доступі) під час конкурсів до ВРП та Конституційного Суду України недоброчесним, у тому числі внаслідок невиконання рішення суду від 31.10.2019р, що порушило репутацію позивача та позбавило права участі в конкурсах.

Позивач посилається на положення статтей 19, 56 Конституції України, статтей 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України та вважає, що розмір моральної шкоди за таких наслідків має складати 150000 гривень, які просить стягнути Дерави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

08.01.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

22.01.2025 року від відповідача Миколаївської обласної прокуратури до суду надійшов відзив а позовну заяву в якому зазначено, що позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Підкреслено, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Натомість, жодний із зазначених позивачем аргументів не доводить протиправність дій Миколаївської обласної прокуратури та не є тими обставинами, що знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками, що настали для позивача.

Крім того, незалежно від визначення або не визначення позивачем предмету оскарження, не надано жодного доказу про те, що посадовими особами органу Миколаївської обласної прокуратури вчинено будь-які протиправні дії стосовно ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, або при проведенні перевірок його скарг. Також не надані докази компетентних органів прокуратури вищого рівня (стаття 308 КПК), або судових рішень щодо порушень слідчим або прокурором вимог закону, в тому числі і розумних строків, і якими б було встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які ще тривають, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством. За весь період розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 00000108 та № 30000831, слідчими та прокурорами Миколаївської обласної прокуратури необгрунтовані, незаконні рішення не приймались.

При цьому закон не передбачає встановлення протиправності дій або бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Зазначає, що реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Доводи позовної заяви, як підстави позову, зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими і прокурорами у кримінальному провадженні, але прийняття слідчими суддями деяких з процесуальних рішень не є достатнім доказом протиправності дій посадових осіб та заподіяння позивачу моральної шкоди.

Обставин, передбачених статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України як підстав відповідальності за завдану шкоду, позивач не довів. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 727/3926/16-ц. Водночас, усупереч зазначеним вимогам, позивач не наводить жодних доказів на підтвердження своїх доводів, позовна заява не містить жодних доводів чим саме підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим позивач керувався при оцінюванні в матеріальній формі заподіяної йому шкоди.

Ураховуючи викладене, будь - яких мотивів та підстав на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди в розмірі саме 150 тис. грн, у позові не наведено. Отже і відсутні належні обґрунтування вищенаведеного розміру заподіяної моральної шкоди.

26.01.2025 року позивач подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відзив суперечить висновкам Верховного Суду, зокрема у справі №174/207/22.

В підготовчому засіданні 12.02.2025 року позивач наполягав на правильному визначені ним суб`єктного складу учасників справи - відповідачів та проти залучення інших відповідачів чи заміни відповідача заперечував.

Протокольною ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 12.02.2025 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 13.03.2025 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про залучення у справі співвідповідача - Генеральної прокуратури; відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування у Миколаївської обласної прокуратури доказів та відмовлено позивачу у прийнятті клопотання про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав наведених в ньому та наполягав на задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві та просив в позові відмовити.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з відповіді тво начальника сектору дізнання Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області Степана Кірімчі за вих №Т-80/50-2024 від 23.01.2024 року, на даний час по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000831 від 23.10.2020 за ч.1 ст. 358 КК України триває досудове розслідування та проводяться необхідні слідчі (розшукові дії). Вказане провадження перебуває ав провадженні дізнавача сектору дізнання Миколаївського районного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції Сороки Ганни Сергіївни.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 16.07.2020 за ч. 1 ст. 384 КК України, 07.09.2022 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 01.07.2020 року у справі №487/2652/210 зобов`язано уповноважену особу Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області внести в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомості із заяви, поданої ОСОБА_1 28.04.2020 року, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 284 КК України.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.02.2021 року кримінальне провадження №0000108. щодо звернення ОСОБА_1 щодо невстановленої особи, яка 11.04.2016 та 18.08.2018 подала до суду підроблений документ, чим надала завідомо неправдиві показання, перебуває в провадженні у органу досудового розслідування: Підрозділу дізнання Заводського відділу поліції Головного управління Національноїполіції в Миколаївській області.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.10.2020 року кримінальне провадження №0000831 за заявою гр. ОСОБА_1 щодо ймовірного підроблення документів членами автогаражного кооперативу "Парма" перебуває в провадженні у органу досудового розслідування: Підрозділу дізнання Заводського відділу поліції Головного управління Національноїполіції в Миколаївській області.

17.09.2021 року позивач звернувся до Керівника окружної прокуратури міста Миколаєва зі скаргою щодо вжиття заходів процесуального реагування відносно дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області спрямованих на забезпечення ефективного досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №0000831, забезпечення невідкладного процесуального розгляду дізнавачем СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області наданих адвокатом та невиконаних клопотань від 26.03.2021 та 15.06.2021 року, якими ініціюються проведенні відповідних слідчих дій по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №0000831 та встановлення розумних процесуальних строків розслідування по справі.

22.01.2024 року позивач звернувся до начальника Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області з клопотанням про об`єднання кримінальних проваджень №00000108 і №0000831, та прискорення досудового розслідування.

Як вбачається з ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 08.04.2024 року у справі №487/1954/21 скаргу ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області Грушковського Б.М. від 07.09.2022 р. про закриття кримінального провадження №0000108 було задоволено, а постанову дізнавача СД Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області Грушковського Б.М. від 07.09.2022 р. про закриття кримінального провадження №0000108, було скасовано.

Як вбачається зі змісту Рішення № 1.21 Про невідповідність кандидата на посаду судді Конституційного Суду України ОСОБА_1 критерію високих моральних якостей, ухваленого протоколом № 5 засідання Дорадчої групи експертів від 23 березня 2024 року в пунктах 2.1. - 2.7. зазначено про невиконання позивачем судового рішення, яке набрало законної сили та зазначені конкретні обставини, так 31 жовтня 2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення у цивільній справі № 487/5705/16-ц, яким витребував з незаконного володіння Кандидата та зобов?язав його повернути автогаражному кооперативу «Парма» (далі АГК «Парма») металевий гаражний бокс № 90, розташований на території АГК «Парма». 27 лютого 2020 року судове рішення набрало законної сили.

На підставі вищезазначеного судового рішення Заводський районний суд м. Миколаєва 13 травня 2020 року видав виконавчий лист, на підставі якого Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розпочав виконавче провадження. За невиконання вищенаведеного рішення суду, в межах виконавчого провадження, постановами заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби на Кандидата було двічі накладено штраф.

Відповідаючи на письмові запитання Дорадчої групи та під час співбесіди, Кандидат підтвердив, що не виконує це рішення суду, тому що його виконати фізично неможливо, оскільки, на його думку, в його володінні немає такого рухомого індивідуально визначеного майна. Також Кандидат зауважив, що, навіть якби таке майно було у його володінні, то обов?язок виконувати рішення суду покладено на виконавчу службу.

Відповідно до положень статті 1291 Конституції України судове рішення є обов?язковим до виконання. Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім того, за фактом невиконання вищенаведеного рішення суду 07 вересня 2021 року слідчі Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) 5 Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення частина перша статті 382 Кримінального кодексу України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню).

З урахуванням зазначеного, Дорадча група має обґрунтовані сумніви, що Кандидат, не виконуючи рішення суду, яке набрало законної сили, дотримується вимог Конституції України та законодавства України, не тільки як громадянин України, а також як професійний суддя.

Викладені обставини викликають обґрунтовані сумніви у відповідності Кандидата таким показникам компоненту «доброчесність» критерію високих моральних якостей як «сумлінність» та «дотримання етичних норм та демонстрації бездоганної поведінки в професійній діяльності та особистому житті».

Суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди).

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

Зокрема, у пункті 44 вказаної постанови зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Суд зазначає, що як на підстави своїх вимог позивач крім іншого, посилається на те, що кримінальні провадження №00000108 і №0000831 тривають більше 4 років і не є занадто складними, а тривала протиправна бездіяльність органів слідства призвела до заподіяння позивачу моральної шкоди.

При цьому, досудове розслідування в зазначених позивачем кримінальних провадженнях здійснювалося дізнавачами Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та дізнавачем Миколаївського РУП Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Натомість позивачем зазначено в якості відповідачів зазначено лише Миколаївську обласну прокуратуру та Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області.

В статті 36 КПК України зазначено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Натомість згідно положень статті 38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють:

1) слідчі підрозділи:

а) органів Національної поліції;

б) органів безпеки;

г) органів Державного бюро розслідувань;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;

3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів:

а) органів Національної поліції;

б) органів безпеки;

в) органів Бюро економічної безпеки України;

г) органів Державного бюро розслідувань;

ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Таким чином, згідно статтей 36 та 38 КПК України, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності та не є органом досудового розслідування та не здійснює досудове слідство і дізнання.

Отже, з урахуванням предмету позову та його підстав належним відповідачем у даній справі є держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

При цьому, відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме до закінчення підготовчого провадження у справі.

При цьому, в підготовчому засіданні 12.02.2025 року судом було додатково роз`яснено позивачу положення статті 51 ЦПК України (щодо порядку заміни неналежного відповідача та залучення співвідповідача) та запропоновано визначитися з суб`єктним складом відповідачів у даній справі, натомість позивач зазначив, що наполягає на розгляді позовної заяви саме до таких відповідачів та не вважає за необхідне подавати клопотання про заміну відповідача чи залучення співвідповідача.

Розгляд справи за відсутності належного відповідача має важливе значення, оскільки розглянувши справу лише за участі Миколаївської обласної прокуратури та Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області, не залучивши орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, суд позбавлений можливості установити усі фактичні обставини, які необхідні для вирішення справи.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц та від 29 вересня 2021 року у справі № 623/2585/19.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Враховуючи наведене вище, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури, Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, в частині, яка обгрунтовується тривалою протиправною бездіяльністю органів слідства та призвела до заподіяння позивачу моральної шкоди, слід відмовити з наведених вище підстав.

Щодо аргументів позивача про бездіяльність прокуратури з розгляду його звернення від 17.09.2021 року до Керівника окружної прокуратури міста Миколаєва зі скаргою щодо вжиття заходів процесуального реагування відносно дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області спрямованих на забезпечення ефективного досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №0000831, забезпечення невідкладного процесуального розгляду дізнавачем СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області наданих адвокатом та невиконаних клопотань від 26.03.2021 та 15.06.2021 року, якими ініціюються проведенні відповідних слідчих дій по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР №0000831 та встановлення розумних процесуальних строків розслідування по справі, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316св21) зазначено, що: «правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

У цьому спорі позивач має довести, що саме рішенням та діями Миколаївської обласної прокуратури завдано моральної шкоди, тобто протиправність дій є тією обставиною, що знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками, що настали для позивача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено, що кримінальне провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України встановлено, що здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено саме до повноважень слудчого судді.

В статті 303 КПК України наведено перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Частинами 1-3 статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 307 КПК України встановлено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Таким чином, контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Разом з тим, статтями 12, 76, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем не надані докази компетентних органів прокуратури вищого рівня (стаття 308 КПК), або судових рішень щодо порушень слідчим або прокурором вимог закону, в тому числі і розумних строків, і якими б було встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, які ще тривають, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

За весь період розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях №00000108 та №30000831 органами прокуратури необгрунтовані, незаконні рішення не приймались.

При цьому закон не передбачає встановлення протиправності дій або бездіяльності слідчого та прокурора у кримінальному провадженні в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивачем в позовній заяві наведено вичерпний перелік негативних явищ, якими на його думку, позивачу заподіяна моральна шкода внаслідок багаторічної протиправної бездіяльності органів слідства, це:

неможливість користуватися власним майном (гаражем № НОМЕР_1 ) на території АГК «Парма», оскільки особи (Журавльови), щодо до яких проводиться слідство, продовжують керувати АГК і перешкоджають користуванню гаражем, самоправно навісивши на гараж додатковий замок.(порушення ст.1 Протоколу І Європейської конвенції);

неможливість звренутися до суду з заявою про перегляд рішень суду у справах №487/1004/16-ц та №487/5705/16-ц за нововиявленими обставинами (ч.2 ст.423 ЦПК України) внаслідок фальшивості письмових доказів, що призвели до ухвалення незаконних рішень у даних справах. При цьому, по справі №487/1004/16-ц десятирічний строк для звернення до суду закінчується в наступному році (ч. 2, 3 ст.424 ЦПК України);

притягнення позивача до адміністративної відповідальності 26.01.2021р. і 23.02.2021р., та початок кримінального переслідування по ст.382 КК України (умисне невиконання рішення суду від 31.10.2019р., Ухвала апеляційного від 27.08.2021р., справа № 487/5158/21) - в той час коли вже майже рік тривало і мало би бути закінченим досудове розслідування;

визнання позивача Етичною радою та Дорадчою групою експертів (рішення у відкритому доступі) під час конкурсів до ВРП та Конституційного Суду України недоброчесним, у тому числі внаслідок невиконання рішення суду від 31.10.2019р, що порушило репутацію позивача та позбавило права участі в конкурсах.

Таким чином позивач пов`язує завдання йому моральної шкоди не з самою по собі значною тривалістю досудовго розслідування, а саме з наявністю певних наслідків (наведені вище) такої бездіяльності та припускає, що вказаних наслідків не було б, якби результати досудових розслідувань по зазначених ним справах були такими, які його влаштовують та на які він розраховує.

При цьому, суд не може покладати в основу судового рішення припущення позивача про певні наслідки (результати) та правові рішення на які позивач розраховує (припускає настання) за наслідками розслідування в зазначених ним кримінальних провадженнях, оскільки вказане не узгоджується з положеннями статтей 89, 263 ЦПК України.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що обставини у даній справі та у справі №174/207/22 відрізняються за своїми фактичними обставниами, а тому висновок Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року по справі №174/207/22 не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки в справі №174/207/22 позивач пов`язував завдання йому моральної шкоди з самим фактом тривалого досудового розслідування.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами як неправомірність дій посадових осіб прокуратури з розгляду його звернення від 17.09.2021 року та у кримінальних провадженнях №00000108 та №30000831, так і факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок дій посадових осіб прокуратури, також позивачем не доведено причинний зв`язок між діями посадових осіб прокуратури та настанням тих негативних наслідків, на які позивач посилався.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Миколаївської обласної прокуратури (54006, м. Миколаїв, вул. Спаська 28, ), Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області (54055, м. Миколаїв, пр-т Центральний, 141-В, ) про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін