Справа № 163/2528/24
Провадження № 2/163/58/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

за участю секретаря судового засідання Кузьміної А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області № 159/4460/20 від 21.10.2020 із ОСОБА_2 на утримання дитини та стягувати із нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області № 159/4460/20 від 21.10.2020 з відповідача на утримання спільної із позивачем дитини ОСОБА_3 , стягуються аліменти в розмірі 1598 гривень з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на 2025 рік. Такий розмір аліментів є недостатнім для задоволення базових потреб дитини. Нині позивачу відомо, що відповідач проходить військову службу в ЗСУ, де отримує матеріальне забезпечення, а тому його матеріальне становище від дня ухвалення рішення про стягнення аліментів значно покращилося. У зв`язку із цим вважає наявними підстави для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 11 грудня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Поштове відправлення з копією ухвали суду та матеріалами позову відповідачу не вручене та повернулось до суду за закінченням терміну зберігання.

Ухвалою від 28 січня 2025 року призначено судове засідання для розгляду позову по суті з повідомленням учасників справи.

Учасники справи на судове засідання не з`явилися.

Відповідач на електронну адресу суду надіслав заяву в якій зазначив, що не може з`явитися до суду, оскільки перебуває на службі у ЗСУ на сході України в Донецькій області. Щодо позову зазначив, що просить підняти аліменти лише на 15 відсотків, оскільки у позивачки є ще дві неповнолітні дитини, а тому кошти, які будуть вираховуватися підуть на забезпеченні її родини.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копією виписки із рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі № 159/1441/13-ц від 03.04.2013 за яким позивачка після розірвання шлюбу відновила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі № 159/4460/20 від 21.10.2020 з ОСОБА_2 стягуються в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1300 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Копією посвідчення серії НОМЕР_2 стверджується, що відповідач є учасником бойових дій.

На даний час дитина продовжує проживати разом із позивачем, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі 372/2393/17.

У цій справі як на підставу збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення представник позивача покликається на дві підстави: 1) погіршення матеріального становища позивача з огляду на те, що дитина росте та розвивається, а тому потребує більших витрат на своє утримання, відповідно, позивач нині несе більші витрати; 2) покращення матеріального стану відповідача як платника аліментів.

В оцінці доказів та фактичних обставин справи суд враховує обставини, які існували на момент ухвалення судом 21.10.2020 рішення про стягнення з відповідача аліментів і враховувались при ухваленні цього рішення, та обставини, які нині існують, а саме, змінилися.

Так, на момент ухвалення судом рішення від 21.10.2020 доньці сторін було повних 9 років.

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становив станом на з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, відповідно, передбачений ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину складав 1159 гривень, станом на дату ухвалення рішення. Відповідач працевлаштований не був, отримував дохід від тимчасових заробітків.

З урахуванням цих обставин та положень СК України, суд стягнув з відповідача на утримання дочки аліменти в сумі 1300,00 гривень, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у відносно на той час досить більшому розмірі, а ніж мінімальний гарантований розмір, який визначений ч.2 ст.182 СК України.

На даний час доньці сторін ОСОБА_5 виповнилося повних 14 років.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривні.

Передбачений ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину нині складає 1598,00 гривень (50% від 3196).

Отже, з огляду на присуджений рішенням суду від 21.10.2020 року розмір аліментів та положення ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», на даний час з відповідача на утримання доньки ОСОБА_5 стягуються аліменти у мінімальному гарантованому розмірі в сумі 1598,00 гривень.

Та обставина, що донька сторін підросла і в силу свого віку потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, є очевидним природним процесом, тому заперечуватися не може.

На даний час відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмір, що останнім не заперечується.

Надаючи оцінку вищенаведеним фактам і обставинам, суд враховує, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, та вважає наявними підстави для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів у відповідності до положень ст.192 СК України шляхом зміни способу стягнення із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки його матеріальне становище вочевидь покращилось, що підтверджено належними і допустимими доказами, а його спільна із позивачем дитина потребує більших витрат на своє утримання, а ніж ті, що нині вона отримує від відповідача як батька через органи виконавчої служби.

Відповідач у поданих запереченнях просив задовільнити позов частково, зазначивши, що просить підняти аліменти лише на 15 %.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи, що розмір аліментів обраховується виключно із грошового забезпечення відповідача, а також враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів, на думку суду, на достатньому рівні забезпечить ви-конання відповідачем батьківського обов`язку, узгоджується з положеннями ч.5 ст.183 СК України щодо розміру аліментних зобов`язань на одну дитину, а також відповідатиме закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадам справедливості, добросовісності, розумності і водночас не порушуватиме прав відповідача.

Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення позову.

Щодо сплати судового збору.

Позивачка згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

А тому із відповідача судовий збір слід стягнути на користь держави.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Збільшити розмір стягуваних за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року у справі № 159/4460/20 аліментів із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зміни способу їх стягнення з 1300 (однієї тисячі триста) гривень на 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_4 .

Головуючий : суддя С.А. Шеремета