Номер провадження: 22-ц/813/3840/25
Головуючий у першій інстанції Присакар О.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у справі за заявою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Агро-Альянс» про арешт морського судна, на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Присакар О.Я. 27 грудня 2024 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У грудні 2024 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Цимбал С.Ю. звернувся до суду із заявою про: арешт морського судна «Ісакча» (ENI 33001705, прапор Україна), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; заборонити Капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід судна ««Ісакча», яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначав, що 13.11.2023 року ОСОБА_1 уклав Контракт найму моряка № 168 з ТОВ «ТД «Агро-Альянс»» в особі компанії «Marine Pro Service (CY) Limited», відповідно до якого він був найнятий на посаду капітана на судно «Ісакча» («Isaccea»), прапор України. Згідно п. 12 Контракту, за період контракту найму основна заробітна плата сплачується із розрахунку 220 євро на добу. Також ОСОБА_1 надав суду зарплатні відомості, які охоплюють період з 26.11.2023 року по 26.01.2024 року, відповідно до яких йому була нарахована заробітна плата у загальному розмірі 13640 євро. Таким чином, період працевлаштування ОСОБА_1 на Судні склав 75 днів і йому, відповідно до умов Контракту, мала бути сплачена заробітна плата у розмірі 16500 євро (75 дн х 220 євро) євро, однак на момент звернення з цією заявою до суду ця сума не була сплачена ОСОБА_1 .

26.12.2023 року ОСОБА_2 уклав Контракт найму моряка № 568 з ТОВ «ТД «Агро-Альянс»» в особі компанії «Marine Pro Service (CY) Limited», відповідно до якого він був найнятий на посаду матроса на судно «Ісакча» («Isaccea»), прапор України. Відповідно до п. 12 Контракту за період контракту найму основна заробітна плата сплачується із розрахунку 60 євро на добу. Таким чином, період працевлаштування ОСОБА_2 на Судні склав 33 дня і йому, відповідно до умов Контракту мала бути сплачена заробітна плата у розмірі 1980 євро (33 дн х 60 євро), однак на момент звернення з цією заявою до суду ця сума не була сплачена ОСОБА_2 . Враховуючи наведені вище положення КЗпП, сума компенсації, яку має сплатити ТОВ «ТД «Агро-Альянс»» ОСОБА_2 внаслідок затримки у виплаті заробітної плати понад 6 місяців дорівнює 10920 євро (60 євро х 182 дн). З урахуванням наведеного, загальна сума вимог ОСОБА_2 до ТОВ «ТД «Агро-Альянс» дорівнює 12900 євро (1980 євро + 10920 євро).

12.10.2023 року ОСОБА_3 уклав Контракт найму моряка № 170 з ТОВ «ТД «Агро-Альянс»» в особі компанії «Marine Pro Service (CY) Limited», відповідно до якого він був найнятий на посаду матроса на судно «Ісакча» («Isaccea»), прапор України. Відповідно до п. 12 Контракту за період контракту найму основна заробітна плата сплачується із розрахунку 60 євро на добу. ОСОБА_3 надає суду зарплатну відомість за січень 2024 року, відповідно до якої йому була нарахована заробітна плата у розмірі 1980 євро за період 26.12.2024 року 27.01.2024 року (33 дні). Вказана сума заробітної плати не була виплачена ОСОБА_3 . Таким чином, за період працевлаштування ОСОБА_3 на Судні 26.12.2024 року 27.01.2024 року (33 дні) відповідно до умов Контракту мала бути сплачена заробітна плата у розмірі 1980 євро (33 дн х 60 євро), однак на момент звернення з цією заявою до суду ця сума не була сплачена 26.12.2024 року 27.01.2024 року (33 дні).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про арешт морського судна «Ісакча» (ENI 33001705, прапор Україна) відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявники вважають, що вони надали суду достатні докази того, що вони мають морську вимогу до судновласника Судна по сплаті заробітної плати, яка ґрунтується на Контрактах щодо працевлаштування апелянтів.

Крім того, представник заявників зазначає, що апелянти не мали надавати докази невчинення судновласником дій щодо несплати їм заробітної плати. Якщо компанія ТОВ «ТД «Агро-Альянс» заперечує проти цього, то саме вона повинна надати суду докази зворотного.

Сторони про розгляд справи на 04.03.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порядок накладення та звільнення з-під арешту морських суден врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952, до якої Україна приєдналася відповідно Закону України від 07.09.2011 № 3702-VІ.

Згідно з ст. 2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

У ч. 3 ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна передбачено, що судно не заарештовують, і застава або інший вид забезпечення не надаються більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача та, якщо судно було заарештовано в межах однієї з юрисдикцій чи були надані в межах такої юрисдикції застава або інший вид забезпечення для зняття арешту або з метою уникнення можливого арешту, то будь-який наступний арешт цього судна чи будь-якого судна, що належить тому самому власникові, за тією самою морською вимогою того самого позивача буде відмінений, а судно буде звільнене судом чи будь-яким іншим відповідним судовим органом цієї держави, якщо тільки позивач не переконає суд чи інший відповідний судовий орган, що гарантія чи інше забезпечення були остаточно зняті до накладення наступного арешту або що є інша достатня підстава для залишення арешту чинним.

Відповідно до ст. 4 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

За умовами ст. 5 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, суд чи будь-який інший відповідний судовий орган, у межах компетенції якого судно було заарештовано, дозволяє зняття арешту під заставу в сумі, яка забезпечить явку відповідача, або за умови надання іншого виду забезпечення, крім випадків, коли судно було заарештоване у зв`язку з морськими вимогами, що перераховані в підпунктах «o» та «p» п. 1 ст. 1. У таких випадках суд або інший відповідний судовий орган може дозволити продовження експлуатації судна власником, якщо останній надасть заставу в сумі, достатній для явки відповідача або інший вид забезпечення, або зможе визначити порядок ведення справ судна під час арешту. Якщо між сторонами не досягнуто згоди про розміри застави або іншого виду забезпечення, суд чи інший відповідний судовий орган встановлює їхній характер і розмір. Прохання про зняття арешту під таке забезпечення не може тлумачитися ані як визнання відповідальності, ані як відмова від використання законного обмеження відповідальності власника судна.

Згідно з ст. 6 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна усі питання щодо відповідальності позивача за збитки, заподіяні внаслідок арешту судна, або за витрати, пов`язані із наданням застави або іншого виду забезпечення з метою звільнення судна або запобігання його арешту, будуть вирішуватися за правом Договірної Держави, у межах юрисдикції якої був здійснений арешт чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в ст. 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ про арешт на морські судна» від 20.12.2011 року №4190-VI та «Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна» від 07.09.2011 року №3702-VI, з 16.05.2012 року до цивільного процесу України був запроваджений процесуальний інститут арешту судна для забезпечення морської вимоги.

Ці зміни було розроблено та внесено до діючого законодавства України з метою його приведення у відповідність до ст. 4 Міжнародно конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року.

Завданням національного законодавства країни-учасниці Конвенції про арешт 1952 року є: забезпечення можливості своєчасного арешту судна; захист інтересів судновласника від зловживання правом на арешт шляхом вимоги від заявника внесення забезпечення для покриття можливих збитків; можливість судновласника звільнити судно з-під арешту шляхом надання грошового забезпечення позову (за виключенням випадків оскарження права власності на само судно); встановлення розумного строку, в продовж якого заявник повинен надати докази про початок розгляду його морської вимоги компетентним судом.

При розгляді справ про арешт морських суден судові органи керуються положеннями Конвенції 1952 року, але процесуальні норми передбачені процесуальними кодексами.

Будучи специфічним інститутом матеріального морського права, арешт морських суден розглядається в Україні за процесуальними вимогами забезпечення позову.

34. Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЦПК України, заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту.

Згідно ч. 2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову у вигляді арешту на морське судно розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження після її подання без повідомлення особи, яка подала заяву, та особи, яка є відповідальною за морською вимогою.

Відповідно до ч. 5 ст. 30 ЦПК України, справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно або до якого прямує, або порту реєстрації судна.

В розумінні ст. 1 Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.

Виходячи з наведеного, судно може бути арештоване тільки за морськими вимогами, вичерпний перелік яких наведено в ст. 1 Конвенції, але не за будь-якою іншою вимогою.

Зміст та форма заяви, що визначені законодавцем у ч. 4 ст. 151 ЦПК України для забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно, є досить обмеженим у порівнянні із вимогами до інших заяв, подання та розгляд яких регулюються главою 10 розділу 1 ЦПК. Відповідно до цих положень, заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування - для юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) - для фізичної особи - підприємця, яка є відповідальною за морською вимогою; 3) розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; 4) найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.

Проте, колегія суддів зазначає, що заявником на виконання ч. 5,6 ст. 151 ЦПК України мають бути додатково дотримані вимоги щодо обґрунтування доцільності заходу забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із п. 8 Контракту найму моряка, укладеного між ОСОБА_1 та компанією «Marine Pro Service (CY) Limited», № 168 від 13.11.2023 року (далі-Контракт), початком контракту вважається дата підписання Моряка на судно, закінченням дата списання Моряка з судна. Прибуття на судно та списання з судна фіксується капітаном наказом по судну.

Згідно із п. 9 Контракту, період найму складає 120 днів перебування на судні. Цей період може бути збільшений роботодавцем на 30 днів або зменшений на необхідну кількість днів відповідно до рейсового завдання судна.

Згідно із п. 12 Контракту, за період контракту найму основна заробітна плата оплачується з розрахунку 220 євро на добу.

Згідно із п. 14 Контракту, для отримання заробітної плати моряк відкриває банківський рахунок в банку, рекомендованому роботодавцем на своє ім`я або ім`я третьої особи, і надає роботодавцю банківські реквізити такого рахунка при підписанні контракту. Усі виплати, які моряк отримав на борту судна або через представника роботодавця, виключаються із заробітної плати моряка.

Згідно із п. 8 Контракту найму моряка, укладеного між ОСОБА_2 та компанією «Marine Pro Service (CY) Limited», № 568 від 26.12.2023 (далі-Контракт), початком контракту вважається дата підписання Моряка на судно, закінченням дата списання Моряка з судна. Прибуття на судно та списання з судна фіксується капітаном наказом по судну.

Згідно із п. 9 Контракту, період найму складає 60 днів перебування на судні. Цей період може бути збільшений роботодавцем на 30 днів або зменшений на необхідну кількість днів відповідно до рейсового завдання судна.

Згідно із п. 12 Контракту, за період контракту найму основна заробітна плата оплачується з розрахунку 60 євро на добу.

Згідно із п. 14 Контракту, для отримання заробітної плати моряк відкриває банківський рахунок в банку, рекомендованому роботодавцем на своє ім`я або ім`я третьої особи, і надає роботодавцю банківські реквізити такого рахунка при підписанні контракту. Усі виплати, які моряк отримав на борту судна або через представника роботодавця, виключаються із заробітної плати моряка.

Згідно із п. 8 Контракту найму моряка, укладеного між ОСОБА_3 та компанією «Marine Pro Service (CY) Limited», № 170 від 12.10.2023 (далі-Контракт), початком контракту вважається дата підписання Моряка на судно, закінченням дата списання Моряка з судна. Прибуття на судно та списання з судна фіксується капітаном наказом по судну.

Згідно із п. 9 Контракту, період найму складає 120 днів перебування на судні. Цей період може бути збільшений роботодавцем на 30 днів або зменшений на необхідну кількість днів відповідно до рейсового завдання судна.

Згідно із п. 12 Контракту, за період контракту найму основна заробітна плата оплачується з розрахунку 60 євро на добу.

Згідно із п. 14 Контракту, для отримання заробітної плати моряк відкриває банківський рахунок в банку, рекомендованому роботодавцем на своє ім`я або ім`я третьої особи, і надає роботодавцю банківські реквізити такого рахунка при підписанні контракту. Усі виплати, які моряк отримав на борту судна або через представника роботодавця, виключаються із заробітної плати моряка.

Таким чином, контракти були укладені між заявниками та компанією «Marine Pro Service (CY) Limited», яка виступала від імені ТОВ «ТД «Агро-Альянс».

Відповідно до свідоцтва про право плавання під державним прапором України СВ № 002434 власником судна «Ісакча» є ТОВ «ТД «Агро-Альянс», дозволяється плавання під прапором України.

З відповіді Капітана Ізмаїльського морського порту С. Ткаченко вбачається, що станом на 24.12.2024 року судно «Ісакча» знаходилось на території Ізмаїльського морського порту.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявниками не було надано доказів, що не накладення арешту на судно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, враховуючи, що ТОВ «ТД «Агро-Альянс» зареєстровано в Україні і спори щодо стягнення невиплаченої заробітної плати між заявниками та ТОВ «ТД «Агро-Альянс» підсудні судам України.

Також колегія суддів враховує, що з відкритих даних ЄДРСР вбачається відсутність поданих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовів до ТОВ «ТД «Агро-Альянс» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Крім того, звертає на себе увагу той факт, що контракти найму заявників закінчились у січні 2024 року, і станом на вказану дату заробітна плата їм не була виплачена, однак, із заявою про арешт морського судна «Ісакча» представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції лише у грудні 2024 року, тобто, майже через рік після виникнення досліджуваних обставин.

Доводи заявників про те, що ТОВ «ТД «Агро-Альянс» їм не була виплачена передбачена контрактами заробітна плата, є такими, що не підтверджені жодним належним доказом, оскільки у матеріалах справи відсутні виписки з банківських рахунків заявників або інші письмові документи на підтвердження даної обставини.

Колегія суддів приймає до уваги, що пунктами 14 контрактів найму моряків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передбачено, що для отримання заробітної плати моряк відкриває банківський рахунок в банку, рекомендованому роботодавцем, на своє ім`я або ім`я третьої особи, і надає роботодавцю банківські реквізити такого рахунка при підписанні контракту.

Таким чином, вказаними положеннями контракту чітко встановлено, що для отримання саме заробітної плати моряками мав бути відкритий банківський рахунок.

При цьому, однією з основних засад цивільного судочинства за змістом п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є диспозитивність, яка означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України). Додатково слід зауважити, що за нормою ч. 8 ст. 95 ЦПК України, іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В будь-якому випадку, загальні положення ст. 95 ЦПК України щодо письмових доказів мають бути дотримані заявником, проте, інформація щодо руху коштів (заробітної плати) на банківських рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не була надана останніми судам першої та апеляційної інстанцій.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що дійсність морської вимоги, а саме, наявність заборгованості із заробітної плати на час звернення до суду, представником заявника наявними доказами не підтверджена.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно «Ісакча» (ENI 33001705, прапор Україна).

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про те, що апелянти не мали надавати докази невчинення судновласником дій щодо несплати їм заробітної плати, і якщо компанія ТОВ «ТД «Агро-Альянс» заперечує проти цього, то саме вона повинна надати суду докази зворотного.

Колегія суддів роз`яснює, що справи про арешт судна, яке здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судами без повідомлення сторін, у зв`язку із чим ТОВ «ТД «Агро-Альянс» було позбавлено процесуальної можливості надати суду першої інстанції свої заперечення проти заявленого клопотання. У зв`язку із викладеним, саме заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали надати судам першої та апеляційної інстанцій вичерпний перелік доказів, на яких ґрунтуються їх вимоги, не перекладаючи свій процесуальний обов`язок, визначений положеннями ст. 81 ЦПК України, на інших сторін у справі.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 березня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе