СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/237/25
25 лютого 2025 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Єросової І.Ю.,
при секретарі судових засідань Шило М.І.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання впо: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, стягнення аліментів на утримання дитини,
23.10.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом у якому просить визнати відповідача батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , записавши батьком дитини ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно; та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є батьком дитини. Після народження дитини відповідач декілька разів бачився з дитиною, однак у зв`язку із тим, що він висловлює сумніви щодо батьківства позивач звернулась до суду з позовом.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.10.2023 р. відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.01.2024 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
03.07.2024 р. від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов лист про повернення ухвали від 23.01.2024 року до суду без виконання у зв`язку із неявкою ОСОБА_2 для відібрання зразків біологічного матеріалу.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.07.2024 року відновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 18.11.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом подачі відзиву не скористався.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі N 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи обставини повернення надісланих відповідачу повісток "за закінченням терміну зберігання", що є належним способом повідомлення учасника про розгляд справи, передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що 29.08.2018 р. Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис №1128 та видано відповідне свідоцтво. Батьком дитини записаний ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 135 СК України, матір`ю ОСОБА_1 .
18.11.2024 р. у підготовчому засіданні допитано свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що знайома із позивачем майже десять років, з відповідачем особисто познайомилась вже після народження дитини ОСОБА_3 та бачила його декілька разів, коли він приїжджав навідати дитину. З початку повномасштабного вторгнення росії, ОСОБА_2 бачила лише через соціальні мережі.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Аналіз наведених вище положень законодавства свідчить, що предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи, їх кровної спорідненості. При цьому закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі N 373/2257/18 (провадження N 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі N 591/6441/14-ц, провадження N 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Калачова проти Росії" від 07 травня 2009 року, заява N 3451/05).

У даній справі запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено у відповідності до ст. 135 СК України. Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Слід заначити, що одних лише фото з дня народження дитини та показів свідка ОСОБА_5 , є явно недостатнім доказом для підтвердження батьківства, при цьому будь-яких інших доказів позивачем на підтвердження своїх доводів не було надано, як і не подано доказів спільного проживання сторін до народження дитини та після, або підтримування певних стосунків, тощо.

Отже, враховуючи те, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують батьківство відповідача, чи які б свідчили про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від відповідача суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

На підставі ст. ст. 125, 128, 145 СК України, керуючись ст. ст. 3,4,5,12,13, 76,81, 206, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання впо: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова