Провадження №22-ц/812/326/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №474/861/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на рішення, яке постановив Врадіївський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Сокола Федора Григоровича у приміщенні цього суду 05 грудня 2024 року, повний текст якого складений 10 грудня 2024 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» або Товариство) звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 19 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №782747042 з використанням електронного підпису. На виконання договору кредитором було надано позичальнику 16000 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого останньому перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №917175351. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, у відповідності до умов якого останньому перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №782747042. 05 липня 2024 року між ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №05/07/24, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором №782747042. Станом на момент подання позовної заяви сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором складає 52560 грн., з яких: 16000 грн заборгованість за кредитом; 36560 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитом, 2422 грн 40 коп. судового збору та 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не скористався.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2024 р. в задоволенні позовних вимог Товариству відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» не надало доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №782747042. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 05 серпня 2020 року та від 05 липня 2024 року. Суд також зазначив, що у додатки до позову позивачем надано додаткову угоду № 25 від 21 жовтня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на двох аркушах, у якій сторони дійшли згоди викласти текст вказаного договору у новій редакції, зокрема у тексті цього договору, викладеному у додатковій угоді, наданій до суду, наявні лише розділи 1 «Визначення термінів» (боржник, кредитний договір, право вимоги, борг), та розділ 5 «Підписи сторін». Інші розділи та умови у наданій суду додатковій угоді №25 від 21 жовтня 2020 року з текстом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, викладеним у новій редакції, відсутні, тому суд був позбавлений можливості дослідити зміст цієї додаткової угоди та текст договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції, викладеній у цій додатковій угоді, встановити його зміст (предмет), умови, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд ухвалив рішення внаслідок неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду щодо відсутності доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором не відповідають наявним у справі доказам, тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з урахування всіх додаткових угод до договору факторингу №28/1118-01 він залишався чинним на момент укладання кредитного договору №782747042 від 19 лютого 2021 року, а відповідно до витягу з реєстру прав вимог до даного договору дата передачі прав вимоги - 06 квітня 2021 року, тобто відступлення прав відбулося з визначеним та з конкретним змістом вимог. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів у випадку бажання та необхідності сторін. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. Таким чином договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28 листопада 2018 року - 30 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. За такого право вимоги за кредитним договором №782747042 від 19 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 06 квітня 2021 року відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги №128, яким сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. 05 серпня 2020 року право вимоги до відповідача перейшло за договором факторингу №05/0820-01 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №№05/07/24 від 05 липня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 52560 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянута апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає таким вимогам закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір № 782747042 (електронний договір), за умовами якого Товариство зобов`язувалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 16000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити за користування кредитом відповідно до умов цього договору (а.с. 21-23).

Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, який був надісланий йому кредитодавцем.

Сторони погодили, що кредит надається строком на 14 днів від дня отримання позичальником (п. 1.2), на період цього строку (дисконтний період) нарахування процентів здійснюється за дисконтною ставкою в розмірі 266,45% річних, що становить 0,73% від суми кредиту за кожним день користування ним (пункт 1.4.1).

За умови продовження дисконтного періоду нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою 530,09% річних, що становить 1,45% в день від суми кредиту за кожний день користування ним (пункт 1.4.2).

У випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 Договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин сторін застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування, у зв`язку з чим позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду (пункт 1.4.3).

Згідно підпунктам 1.7.1, 1.7.2 цього договору зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних, що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Тобто сторони Договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, розмір процентів за користування кредитом, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 16000 грн. підтверджується платіжним дорученням від 19 лютого 2021 року, яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 16000 грн. за договором № 782747042, довідкою №06-2/2024 про платіжні операції та випискою з особового рахунку за цим кредитним договором (а.с. 24, 25, 36-37, ).

Звертаючись з позовом, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором від 19 лютого 2021 року, просило про стягнення з позичальника суми неповернутої заборгованості в сумі 52560 грн. з яких: 16000 грн. - заборгованість по кредиту; 36560 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав позовні вимоги недоведеними в повному обсязі через відсутність доказів переходу права вимоги за цим договором до позивача .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що договір про споживчий кредит № 782747042 від 19 лютого 2021 року був вчинений в електронній формі.

Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Від відповідача до суду не надходили заперечення щодо укладання ним кредитного договору 19 лютого 2021 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання за цим договором кредитних коштів, а також про наявність заборгованості за договором та її розміру.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір 19 лютого 2021 року укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» і таке не заперечується відповідачем, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а також наявності достатніх доказів, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), який належить відповідачу, апеляційний суд вважає доведеним факт його укладання. Такого висновку дійшов і суд першої інстанції.

Таке ґрунтується на правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22).

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Згідно наявних у справі доказів 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с. 59-62).

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 32).

31 грудня 2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою сторони узгодили договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у новій редакції, зокрема, продовжили строк договору до 31 грудня 2021 року ( а.с. 38-41).

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року (а.с. 33).

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (тут і далі в редакції додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року) є відступлення клієнтом фактору прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги, які фактор зобов`язується прийняти та передати в розпорядження клієнту грошові кошти за плату на умовах, визначених цим Договором (пункт 2.1).

Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється права грошових вимог Клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме - реєстрах прав вимоги.

Пунктом 4.1.встановлено, що наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром прав вимоги.

Згідно із підпунктом 5.3.3 договору факторингу фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 128 від 06 квітня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 31584 грн. (а.с. 43-44).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором; право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку; строк дії договору сторони визначили до 04 серпня 2021 року (а.с. 74-79).

03 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, в якій сторони домовилися продовжити строк дії договору факторингу - до 31 грудня 2022 року включно (а.с. 50).

30 грудня 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, в якій сторони домовилися продовжити строк дії договору факторингу - до 30 грудня 2024 року включно (а.с. 89).

Згідно реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року, підписаного ТОВ «ФК «Онлайн Фінанси» та ТОВ «Таліон плюс», клієнт відступає фактору право вимоги до боржників, зокрема, під порядковим номером 9640 - до ОСОБА_1 за договором № 782747042, сума боргу - 52560 грн. 00 коп. з якої 36 560 грн. 00 коп. - прострочені проценти (а.с. 48-49).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 782747042 від 19 лютого 2021 року, виготовленого ТОВ «Таліон Плюс», за період з 06 квітня 2021 року по 30 травня 2023 року заборгованість позичальника за договором складає 52560 грн. 00 коп., з яких: 16000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 36560 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 51).

05 липня 2024 року між ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) було укладено договір факторингу № 05/07/24, відповідно до умов якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт - відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників та підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває права вимоги. Строк договору - до 05 липня 2026 року. При цьому у договорі факторингу визначено терміни, зокрема: боржник - позичальник клієнта, яким він надав позику, або право вимоги до яких набуте клієнтом у відповідності до іншого договору факторингу (а.с. 68-71).

05 липня 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 05/07/24, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 460, після чого з урахуванням п.1.2 Договору факторингу 05/07/24, до клієнта переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до них (а.с. 54).

У реєстрі боржників (додаток № 1 до договору факторингу № 05/07/24 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») від 05 липня 2024 року під порядковим номером 90 зазначено боржника ОСОБА_1 , договір № 782747042, сума боргу - 52560 грн. 00 коп., з якої 36560 грн. 00 коп. - прострочені проценти (а.с. 52-53).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, колегія суддів приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за договором № 782727042 від 19 лютого 2021 року.

При цьому висновок суду про недоведеність цього факту є хибним, оскільки суперечить наявним у справі доказам.

Так, висновок про недоведеність набуття ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» прав кредитора у спірних правовідносинах, суд першої інстанції обґрунтував ненаданням позивачем доказів оплати за договорами факторингу та факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора, оскільки право майбутньої вимоги на момент укладення договору мала би бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюіс» на момент укладання договорів факторінгу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, що тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.

Натомість, суд першої інстанції не взяв до уваги наступне.

У справі, що розглядається, право вимоги до боржника ОСОБА_1 переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Тому для перевірки існування у ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимагати виконання боржниками відповідних обов`язків має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

Проте, застосовуючи такий правовий висновок, суд першої інстанції не звернув уваги на фактичні обставини справи, що розглядається.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги до відповідача за кредитним договором, позивач надав копії відповідних документів договорів факторингу з додатковими угодами, реєстрів прав вимоги, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 05/07/24, виписку по особовому рахунку боржника.

При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено момент набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги - підписання відповідного реєстру прав вимог (пункт 4.1). Аналогічні положення передбачені договорами факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (пункт 4.1) та № 14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року (пункти 1.5, 4.1).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

Умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу у цій справі не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду про обов`язковість підтвердження здійснення виплат первісним кредитором ОСОБА_1 (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») на користь ТОВ «Таліон плюс» та на користь наступних кредиторів за договорами факторингу як умови переходу права вимоги за кредитним договором.

ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги до цього боржника №128 від 06 квітня 2021 року, а позивач, відповідно, набув таке право вимоги після підписання реєстру боржників (додаток № 1 до договору факторингу № 05/07/24 між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») від 05 липня 2024 року.

Не ґрунтується на вимогах закону і твердження суду про неможливість передання за договором факторингу права вимоги, яке не існую на момент укладання цього договору, а виникне в майбутньому, оскільки це суперечить припису частини 1 статті 1078 ЦК України який є однозначним та зрозумілим та визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За такого позивач як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно долучених позивачем до справи розрахунків заборгованості (а.с. 45, 51), виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за договором №782747042 (а.с. 25) загальний розмір заборгованості складає 52560 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 16000 грн., заборгованість за процентами 36560 грн.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Аналіз наведених розрахунків заборгованості свідчить про те, що проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 19 лютого 2021 року по 02 червня 2021 року, тобто за 104 дні, що відповідає умовам договору № 782747042 від 19 лютого 2021 року (пункти 1.2, 1.3, 1.4, 1.7) щодо порядку нарахування процентів та продовження строку кредитування (дня повернення кредиту).

Відповідач розмір заборгованості за кредитним договором не спростовував.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору № 782747042 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача у зазначеному в позовній заяві розміру.

За такого рішення ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано, ухвалено нове про задоволення позову наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на відповідача, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені позивачем в апеляційній інстанції.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача, крім судового збору, 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В апеляційній скарзі позивач просив апеляційний суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства судові витрати в апеляційній інстанції: 8442 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 9633 грн. 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Вимоги позивача про компенсацію судових витрат слід задовольнити частково в межах доведених доказами витрат.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою та апеляційної скаргою позивач сплатив, відповідно, 2422 грн. 40 коп. судового збору за подання позовної заяви (а.с. 91) та 3633 грн. 60 коп. - за подання апеляційної скарги (а.с. 147), а всього 6056 грн. судового збору.

Також до позовної заяви та апеляційної скарги долучені докази витрат на правничу допомогу: договір надання правничої допомоги № 05/07/24-02 від 05 липня 2024 року між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткову угоду № 5 до договору про надання правничої допомоги №05/07/24-02, протокол погодження вартості послуг до цього договору, довіреність на представництво адвокатом Тараненком А.І. інтересів позивача, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, акти прийому-передачі наданих послуг від 05 липня 2024 року та від 17 січня 2025 року (а.с. 9, 55-81, 90).

Колегія суддів з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді першої (складання позовної заяви, апеляційної скарги, клопотань) та апеляційної інстанцій, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи принцип диспозитивності щодо заявлених позивачем вимог, дійшла висновку про наявності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленій позивачем сумі 9633 грн. 60 коп.

За такого з відповідача на користь позивача слід стягнути 15689 грн. 60 коп. судових витрат (6056 грн. + 9633 грн. 60 коп.)

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», , заборгованість за кредитним договором № 782747042 в загальному розмірі 52560 грн., з яких: 16000 грн. - заборгованість по кредиту; 36560 грн. - заборгованість по процентами за користування кредитом, а також 15689 грн 60 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повна постанова складена 11 березня 2025 року