КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2442/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Білоконь Інни Вікторівни в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року у складі судді Тихої О.О.,

у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року приватне акціонерне товариство Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПрАТ «СК «УНІКА») звернулося у суд із позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку суброгації - 36 731 грн 20 коп, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147 грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 29 грудня 2021 року о 14:15 по просп. Оболонському, 28 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 001366/4098/0000032 від 27 серпня 2021 року, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 001366/4098/0000032 від 27 серпня 2021 року здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 36 731 грн 59 коп.

22 серпня 2023 року ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося з заявою до страховика винуватця у ДТП ПрАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування.

Листом за вих. № 2754/18 від 13 вересня 2023 року страхова компанія відповідача - ПрАТ «УПСК» повідомила позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Сума зобов`язання, яка має бути сплачена відповідачем складає 36 731 грн 20 коп.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року в задоволенні позові ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі адвокат Білоконь І.В. в інтересах ПрАТ «СК «УНІКА» посилаючись на порушення судом норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, у даній же справі річний строк було пропущено, тому позовні вимоги до ПрАТ «УПСК» задоволенню не підлягали б. Припинення юридичного обов`язку ПрАТ «УПСК» здійснити відповідну виплату страхового відшкодування стало прямим наслідком поведінки позивача. У зв`язку з чим скаржник вважає помилковим висновок суду, що зобов`язаною особою внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ПрАТ «УПСК».

Вказує, що єдиним способом захисту порушених прав позивача є звернення з позовною заявою до винної в ДТП особи, що є можливим відповідно до п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц. ОСОБА_1 є належним відповідачем та повинен відповідати за пред`явленим позовом, оскільки.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мещанінов А.М. в інтересах ОСОБА_1 просив рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої є необґрунтованими та безпідставними залишити без задоволення.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, що 27 серпня 2021 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №001366/4098/0000032, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням (а.с. 9).

29 грудня 2021 року о 14:15 за адресою: м. Київ, пр. Оболонський, 28 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mitsubіshi Pagero», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29 грудня 2021 року, був пошкоджений автомобіль «VolkswagenGolf», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року у справі №756/3234/22, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2022 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 68-77).

З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.

30 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою № 00487146 про подію з ознаками страхового випадку згідно з договором КАСКО № 001366/4098/0000032 (а.с. 8).

Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , згідно з рахунком технічного обслуговування № 2130166 від 02 січня 2022 року складає 36 731 грн 59 коп (а.с. 29).

Відповідно до страхового акту № 00487146 від 10 січня 2022 року сума страхового відшкодування склала 36 731 грн 59 коп (а.с. 30).

Вказане страхове відшкодування було перераховано ПрАТ «СК «УНІКА» на рахунок ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується платіжною інструкцією № 001394 від 11 січня 2022 року (а.с. 31).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «MITSUBISHI PAJERO», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «УПСК» на підставі полісу серії АТ № 000846385 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого - до 18 серпня 2022 року; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн (а.с. 21).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «УНІКА» районний суд виходив з того, що позивач був позбавлений можливості у позасудовому порядку реалізувати своє право на отримання регламентних виплат від страховика - ПрАТ «УПСК», проте не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до страховика винуватця ДТП про виплату страхового відшкодування, що, в свою чергу, буде відповідати меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну "перехід" означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Отже, встановивши, що відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК», суд першої інстанції дійшов висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується.

Правомірність висновків суду також підтверджується позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 09 жовтня 2019 року (справа № 730/ 125/16-ц, провадження № 61-8138св18) та від 09 жовтня 2019 року (справа № 369/3461/17, провадження № 61-25452св18), якій, за аналогічних обставин, аргументи відповідачів про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на їх страховиків, Верховний Суд визнав обґрунтованими.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

Закон України № 1961-IV встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону України № 1961-IV).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

При цьому районний суд вірно вказав, що ані Закон України № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.

Отже, пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності із загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Доводи та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, послався на закон, що регулює спірні правовідносини й дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам Закону є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга за змістом не містить доводів щодо стягнутих на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині рішення суду не переглядається

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" та додаткових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Білоконь Інни Вікторівни в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: