П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Київ

Справа № 760/23621/23

Провадження: № 22-ц/824/2812/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А.,Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Конюшка Дениса Борисовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О. М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.05.2023 о 18 год. 30 хв. по вул. Шевченка, с. Селище Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , під керуванням і належного на праві приватної власності ОСОБА_3 . Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 22.06.2023 року у справі №137/629/23 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано водія транспортного засобу Volkswagen р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказує на те, що на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача-2, як водія транспортного засобу Volkswagen, була забезпечена за полісом ОСЦПВВНТЗ № 213120223, виданого ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (відповідач-1). Отже, у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу він звернувся до відповідача-1, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у заподіянні шкоди, з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи, визначені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За результатами розгляду поданих документів відповідач-1 прийняв рішення про виплату страхового відшкодування і виплатив страхове відшкодування у розмірі 37 531 грн. 43 коп. Не погодившись із розміром отриманого страхового відшкодування, він, ОСОБА_1 , звернувся до СОД ФОП ОСОБА_5 , з метою визначення об`єктивного розміру матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 та результатами незалежного автотоварознавчого дослідження було складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, № 379/06-23 від 21.06.2023. Вартість оцінки склала 4 000 грн, відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №379/06-23 від 21.06.2023 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , становить 56 708 грн. 78 коп.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 становить 89 036 грн. 05 коп.Отже, вважає, що з відповідача-1 підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування, у розмірі 19 177 грн. 35 коп: 56 708 грн. 78 коп. (вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , згідно висновку №379/06-23 від 21.06.2023) - 37 531 грн. 43 коп. (сума страхового відшкодування, здійснена страховиком) = 19 177 грн. 35 коп. (невиплачена частина страхового відшкодування).

Крім цього, зазначає, що відповідачем-2, як особою, відповідальною за заподіяння шкоди, має бути відшкодована шкода, яка не покривається межами відповідальності страховика і дорівнює 32 327 грн. 27 коп. (різниця між розміром матеріальної шкоди та розміром отриманого страхового відшкодування): 89 036 грн 05 коп (загальний розмір матеріальної шкоди) - 56 708 грн 78 коп (належний розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи за полісом) = 32 327 грн 27 коп.

Також відмічає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження його автомобіля, що призвело до тривалих душевних хвилювань, вимагало додаткових зусиль та часу для захисту його прав, розмір завданої моральної шкоди визначив в сумі 10 000 грн.

З огляду на викладені обставини, просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 19 177 грн. 35 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 32 327 грн. 27 коп.; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 288,15 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди завданої внаслідок ДТП, адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, не обґрунтував надання переваги доказам відповідача-1 та залишив поза увагою ту обставину, що позивач просив стягнути з відповідача не доплату ПДВ, а різницю між сплаченим позивачем розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, відповідно до наданого позивачем висновку №379/06-23 від 21.06.2023, оскільки виплата, що була здійснена відповідачем-1 менша від розрахованої у висновку. Крім того, суд першої інстанції не навів жодних аргументів, чому саме виконаний на замовлення відповідача звіт має перевагу над висновком позивача.

Також вважає, що суд невірно тлумачив положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а отже, зважаючи на те, що згідно з VIN-кодом, датою виробництва автомобіля є 12.12.2013 року, то відповідно до вищенаведеного, за дату виготовлення під час оцінки майна має прийматися 01.07.2014 року, а тому, вважає звіт позивача належним та допустимим доказом, в якому було правильно визначено всі вихідні дані.

Відмічає, що посилання відповідача-1 на те, що його не було повідомлено про огляд автомобіля, не можуть бути прийнятними з огляду на те, що відповідно до п. 5.2 Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення КТЗ здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою про її вручення адресату. Тобто, вказані вимоги не є обов`язковими та визначаються на розсуд замовника дослідження.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 липня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судове рішенняв частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.05.2023 о 18 год. 00 хв. в Вінницькій області, в с. Селище, по вул. Шевченка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та транспортного засобу Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який є власником даноготранспортного засобу, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Літинського районного суду Вінницької області від 22.06.2023 року у справі № 137/629/23 ОСОБА_2 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (а. с. 8).

У відповідності з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 3 ЕР-213120223, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв, що експлуатують автомобіль Volkswagen Transporter, державний реєстраційний № НОМЕР_1 (а . с. 9).

29.05.2023 року на електронну адресу ПрАТ «СК «УСГ» звернувся позивач з повідомленням про ДТП та надав пояснення про обставини настання ДТП (а. с. 71).

01.06.2023 року (на 3 (третій) робочий день) транспортний засіб Ssang Yong, д.р.н. НОМЕР_2 , було оглянуто (а. с. 72-74).

Пошкодження були зафіксовані у присутності позивача, який (позивач) без жодних заперечень та зауважень підписав вказаний протокол технічного огляду КТЗ (а. с. 73).

23.06.2023 року ФОП ОСОБА_7 за замовленням ПрАТ «СК «УСГ» було складено звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу № 136473 від 23.06.2023, відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 26.05.2023 року складає 41 088,69 грн (в тому числі ПДВ 3 557,26 грн) та 37 531,43 грн (без ПДВ) (а. с. 80-106).

26.06.2023 року ПрАТ «СК «УСГ» направило на адресу позивача лист, у якому повідомило, що розмір суми страхового відшкодування становить 37 531,43 грн (а. с. 10).

09.08.2023 року ПрАТ «СК «УСГ» склало розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ПССЦВ-2443 та виплатило позивачу 37 531,43 грн на особистий рахунок ОСОБА_1 (а. с. 108).

Не погодившись із розміром отриманого страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до СОД ФОП ОСОБА_8 з метою визначення об`єктивного розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 (а. с. 11-23).

За результатами незалежного автотоварознавчого дослідження було складено висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 379/06-23 від 21.06.2023. Вартість оцінки склала 4 000 грн.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №379/06-23 від 21.06.2023, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , становить 56 708 грн. 78 коп.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 становить 89 036 грн. 05 коп.; значення фізичного зносу: 0,53; вартість придатних залишків не розраховувалась.

За таких обставин, позивач вважає, що з відповідача-1 підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 19 177 грн 35 коп: 56 708 грн 78 коп (вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , згідно висновку №379/06-23 від 21.06.2023) - 37 531 грн 43 коп (сума страхового відшкодування, здійснена страховиком) = 19 177 грн 35 коп (невиплачена частина страхового відшкодування).

Крім того, відповідачем-2, як особою, відповідальною за заподіяння шкоди, на думку позивача, має бути відшкодована шкода, яка не покривається межами відповідальності страховика і дорівнює 32 327 грн. 27 коп. (різниця між розміром матеріальної шкоди та розміром отриманого страхового відшкодування): 89 036 грн. 05 коп. (загальний розмір матеріальної шкоди) - 56 708 грн. 78 коп. (належний розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи за полісом) = 32 327 грн. 27 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «СК «УСГ» у повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позивачем та сплатило позивачу страхове відшкодування у сумі, визначеної відповідно до законодавства.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на той факт, що у звіті № 379/06/23 від 21.06.2023 року невірно визначено дату виробництва ТЗ Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , тобто, у звіті № 379/06-23 від 21.06.2023 неправильно визначено коефіцієнт коригування вартості, який, в свою чергу, вплинув на ринкову вартість транспортного засобу та коефіцієнт зносу, які в свою чергу вплинули на розмір матеріального збитку. Крім того, звіт не містить фотографічних зображень пошкоджень деталей.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в частині позовних вимог до ПрАТ «УСГ», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктами 34.1 - 34.3 ст. 34 Закону передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Так, згідно з п. 36.2 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як зазначено вище, 29.05.2023 року на електронну адресу ПрАТ «СК «УСГ» звернувся позивач з повідомленням про ДТП.

01.06.2023 року (на 3 (третій) робочий день) транспортний засіб Ssang Yong, д.р.н. НОМЕР_2 , було оглянуто.

Пошкодження були зафіксовані у присутності позивача, крім того, позивач без жодних заперечень та зауважень підписав вказаний протокол технічного огляду КТЗ.

Тобто, ПрАТ «СК «УСГ» у передбачений Законом України строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

В подальшому, 23.06.2023 року ФОП ОСОБА_7 за замовленням ПрАТ «СК «УСГ» було складено звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу № 136473 від 23.06.2023 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 26.05.2023 складає 41 088,69 грн. (в тому числі ПДВ 3 557,26 грн.) та 37 531,43 грн. (без ПДВ).

26.07.2023 року ПрАТ «СК «УСГ» направило на адресу позивача лист, у якому повідомило, що розмір суми страхового відшкодування становить 37 531,43 грн.

09.08.2023 року ПрАТ «СК «УСГ» склало розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ПССЦВ-2443 та виплатило позивачу 37 531,43 грн. на особистий рахунок ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а ПрАТ «СК «УСГ» забезпечило реалізацію права власника пошкодженого автомобіля на отримання страхового відшкодування у розмірі, погодженого зі страховою компанією.

При цьому, позивачем не оспорюється факт отримання від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 37 531,43 грн. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Отже, не погодившись із розміром отриманого страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до СОД ФОП ОСОБА_8 з метою визначення об`єктивного розміру матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 .

За результатами незалежного автотоварознавчого дослідження було складено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 379/06-23 від 21.06.2023. Вартість оцінки склала 4 000 грн.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №379/06-23 від 21.06.2023, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , становить 56 708 грн 78 коп; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 становить 89 036 грн 05 коп; значення фізичного зносу: 0,53; вартість придатних залишків не розраховувалась.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №301/1075/15-ц дійшов висновку, що якщо страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то особа, якій заподіяно збитки (позивач) не набуває правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди.

Отже, ураховуючи положення ст.34 Закону та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки страховик вчасно направив свого представника для визначення розміру збитків, то у позивача були відсутні підстави для залучення оцінювача ФОП ОСОБА_8 .

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив висновок №379/06-23 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, від 21.06.2023, який складений ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_1 , як такий, що складений без правильного застосування вищевказаних норм Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та без урахування висновків Верховного Суду у релевантних правовідносинах.

Крім того, колегія суддів відмічає, що позивач не скористався своїм правом та не заявив в суді клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а, отже, не довів, що розмір страхового відшкодування визначений страховою компанією неправильно.

Такі висновки, в тому числі, викладені у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №301/1075/15-ц.

Крім того, зі спірного звіту убачається, що він не враховує вимоги нормативно-правових актів з оцінки майна.

Зокрема, згідно п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 pоку, виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Проте, в порушення вказаної норми, виклик представника ПрАТ СК «УСГ» та винної особи ОСОБА_2 на огляд оцінювачем ФОП ОСОБА_8 пошкодженого автомобіля не здійснювався, в той час, як огляд транспортного засобу представником страхової компанії здійснювався в присутності позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у звіті № 379/06/23 від 21.06.2023 ФОП ОСОБА_8 невірно визначено дату виробництва ТЗ Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , та зазначено, що рік виробництва КТЗ 2014, як те зазначено у свідоцтві про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 .

Так, відповідно до п. 6.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395, визначення року виготовлення КТЗ здійснюється на підставі даних його виробника, які зазначаються у VIN-коді.

Згідно п.п. 6.3.3 Методики, за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов`язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року.

Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо). Датою першої реєстрації КТЗ, який був у користуванні (зокрема, який ввозиться на митну територію України), є дата, що зазначена в спеціальній графі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) КТЗ, або дата видачі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта). У разі відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ або виникнення сумнівів щодо її достовірності, коли встановлений модельний рік виготовлення КТЗ збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, під час оцінки за дату виготовлення береться 1 січня встановленого за VIN-кодом модельного року. Якщо встановлений за VIN-кодом модельний рік виготовлення не збігається з роком виготовлення КТЗ, який зазначено в свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), і перевищує його, під час оцінки за дату виготовлення приймається 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року. Якщо зазначене перевищення становитиме понад 1 рік, то за дату виготовлення беруть 1 січня модельного року.

Якщо перевірити рік випуску транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , за номером шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , тобто VIN-кодом, то убачається, що дата та рік випуску транспортного засобу Ssang Yong р/н НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 - це 12 грудня 2013 року (а. с. 93).

Тобто, інформація щодо календарної дати виготовлення транспортного засобу є доступною в документах виробника, сертифікатах відповідності або інших офіційних джерелах, її можна чітко визначити та підтвердити. Відповідно, наявність такої обставини свідчить про можливість встановлення точної дати виготовлення автомобіля.

Отже, ФОП ОСОБА_8 у звіті № 379/06-23 від 21.06.2023 неправильно визначено коефіцієнт коригування вартості, який, в свою чергу, вплинув на ринкову вартість транспортного засобу та коефіцієнт зносу, які в свою чергу вплинули на розмір матеріального збитку.

Вищевикладене спростовує доводи позивача щодо правильності звіту ФОП ОСОБА_8 .

Крім того, позивач посилається на положення Правил митного контролю, як на визначення модельного року транспортного засобу, при цьому, Положення Методики товарознавчої експертизи та статті Правил митного контролю мають різну правову природу та регулюють різні аспекти. Методика експертизи визначає порядок проведення оцінки товарів, їх характеристик та якості, тоді як Правила митного контролю встановлюють процедури перевірки, контролю та оформлення товарів при перетині митного кордону. Таким чином, ці поняття відрізняються за своєю суттю та сферами застосування.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач не оскаржував виплату страховика (а саме виплата з ПДВ або без урахування ПДВ), на що помилково вказував суд у рішенні, тобто, колегія суддів погоджується з тим, що суд не повинен був входити в обговорення питання доцільності нарахування оплати страховиком з урахуванням ПДВ, оскільки таке питання не порушувалось позивачем, поряд з цим, колегія суддів відмічає, що такі висновки суду не призвели до неправильного вирішення справи.

Верховний Суд наразі також дотримується позиції про те, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які не призвели до неправильного вирішення справи) (див. постанову від 09 серпня 2023 року у справі № 758/2524/17 (провадження № 61-9345св22)).

Також в ході апеляційного перегляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що суд надав перевагу висновку експерта страхової компанії, адже судом першої інстанції було правильно встановлено, те, що звіт позивача складений з порушеннями нормативно-правових актів. Більш того, як було зазначено вище, страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то особа, якій заподіяно збитки (позивач) не набуває правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди.

У зв`язку із тим, що звіт про оцінку № 118/21 від 28.05.2021 року судом обґрунтовано не враховано як доказ, правових підстав для відшкодування витрат позивача на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 3500,00 грн також немає.

Щодо вимог про стягнення з відповідача-2, ОСОБА_2 , на користь позивача різниці між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування у сумі 32 327,27 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження фактичного розміру витрат, понесених у зв`язку з відновленням транспортного засобу. Зокрема, не було подано рахунків-фактур, платіжних документів, актів приймання-передачі виконаних робіт чи інших первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджували б реальність проведення відповідних господарських операцій або надання послуг з відновлення автомобіля. Відсутність таких доказів, на думку суду першої інстанції, виключає можливість задоволення позовних вимог.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки включають:

витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які вона вже зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності. Тобто порушення цивільного права, яке призвело до завдання майнових збитків, саме по собі є підставою для їх відшкодування.

Збитки слід розуміти як фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням майна, витрати, які вже були здійснені або мають бути здійснені, а також упущену вигоду. При цьому такі витрати повинні бути безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного права. Це означає, що без таких витрат відновлення порушеного права було б неможливим.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності, яка настає за наявності таких елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, а також вини. Відсутність хоча б одного з цих елементів унеможливлює притягнення до цивільної відповідальності.

Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з правопорушенням.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком, який враховує знос деталей. Оскільки страховик не зобов`язаний покривати цю різницю, обов`язок щодо її відшкодування покладається на винуватця ДТП.

Якщо потерпілий звернувся до страхової компанії та отримав страхове відшкодування, яке не покриває всі його витрати, деліктне зобов`язання винуватця ДТП зберігається до повного відшкодування шкоди. Це узгоджується зі статтею 1194 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана компенсувати потерпілому різницю між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням.

Сторони реалізували своє право на подання доказів і водночас виконали свій обов`язок щодо доказування, оскільки згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається. Також доказування покладається на осіб, які мають право захищати права інших осіб чи державні інтереси (стаття 43 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц зазначив, що розмір матеріальної шкоди при настанні страхового випадку має бути підтверджений належними доказами, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи.

З аналізу наведених правових норм і обставин справи випливає, що для покладення відповідальності за матеріальну шкоду на відповідача-2, ОСОБА_2 , необхідним є надання позивачем належних доказів розміру цієї шкоди.

У даному випадку таким доказом є звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу № 136473 від 23.06.2023, складений ФОП ОСОБА_7 за замовленням ПрАТ «СК «УСГ».

З матеріалів справи, а саме зі звіту, убачається, що:

вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 70 394 грн;

вартість ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 41 088,69 грн (суми без урахування ПДВ) (а. с. 87).

Безумовна франшиза за полісом страхування відповідача-2 становить 0 грн (а. с. 108).

Отже, сума, яка підлягає стягненню з відповідача-2 як особи, відповідальної за заподіяння шкоди, і яка не покривається страховим відшкодуванням, становить 29 305,64 грн (70 394,33 грн (вартість відновлювального ремонту) - 41 088,69 грн (37 531, 43 грн - вартість відновлювального ремонту з урахуванням КФЗ + ПДВ 3 557, 26 грн).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що на час вирішення спору по суті позивачем не було надано підтверджень про сплату позивачем ремонту автомобіля, що унеможливлює однозначне визначення розміру збитків, оскільки поняття реальних збитків не вимагає обов`язкової сплати на момент розгляду справи.

Так, відповідно до статті 22 ЦК України, реальні збитки включають не лише понесені витрати, але й ті, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Отже, навіть якщо позивач ще не сплатив ремонт, але обґрунтовано довів його вартість (що підтверджується відповідним звітом про оцінку наданим страховиком), це не є підставою для відмови у відшкодуванні.

Колегія суддів звертає увагу, що практика Верховного Суду підтверджує можливість стягнення збитків без фактичної оплати ремонту, зокрема, в постанові ВС від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зазначено, що підлягає стягненню різниця між вартістю ремонту та страховою виплатою. При цьому не встановлено обов`язку попередньої сплати цих витрат потерпілим.

Аналогічний підхід застосовано у постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, де визначено, що належним доказом розміру шкоди є звіт про оцінку, який відповідає законодавчим вимогам.

Більш того, суд першої інстанції сам визнав звіт позивача неналежним доказом, але визнав належним звіт страхової компанії, тобто, факт вартості ремонту визначений у судовому процесі та не потребує додаткового підтвердження у вигляді оплати.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справіщодо позовних вимог до ОСОБА_2 , висновки суду в цій частині не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України в зазначеній частиніпідлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи убачається, що в суді першої інстанції, позивач просив стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї вимоги через недостатність доказів, які б підтверджували фактичне понесення таких витрат позивачем.

Водночас, із апеляційної скарги убачається, що позивач не оскаржує відмову суду щодо стягнення зазначених витрат. Враховуючи це, колегія суддів не входить в обговорення даного питання.

Вирішуючи питання щодо перерозподілу судових витрат у зв`язку з апеляційним переглядом справи, колегія суддів виходить з такого.

Як убачається з матеріалів справи, ціна позову складає: 51 504 грн 62 коп.

У зв`язку з апеляційним переглядом справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 57% (29305,64:51504)?100).

Позивачем при зверненні до суду за позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

За подання апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір у розмірі 1610,40 грн.

Оскільки рішення суду в частині позовних вимог до відповідача-1 залишено без змін, відповідно, судові витрати зі страхової компанії не стягуються.

Ураховуючи, що апеляційна скарга була задоволена на 57%, з відповідача-2, ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 мають бути стягнуті судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1529, 88 грн (1073,60 + 1610,40) : 100 х 57%).

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Конюшка Д. Б. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 29 305 грн 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) витрати у сплаті судового збору у розмірі 1529, 88 грн.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року в частині вирішення позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова