Справа № 635/1985/21
Провадження по справі №2/635/1423/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

секретар судового засідання Старишко Д.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

представники позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в якій просить визнати за ним право власності на 49/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року, в зв`язку з переходом права власності відповідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О на 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, щоспіввласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є: в 49/100 ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О.; в 51/100 частин ОСОБА_2 . Земельна ділянка за даної адресою, площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року, що підтверджується державним актом на землю та відповіддю Міськарайонного управління Держгеокадастру в Харківській області від 12 листопада 2020 року. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою виконкому Покотилівської селищної ради. Спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_6 ОСОБА_6 за життя складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 25 серпня 2008 року, згідно якого 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , заповідала ОСОБА_4

06 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_7 , укладено договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. При укладанні даного договору відомості про наявність державного акту про право власності на землю були відсутні. Для належного оформлення своїх прав позивач звернувся до фахівців з метою виготовлення технічної документації на землю і довідався, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , приватизована ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Таким чином виникла ситуація, при якій власник позбавлений можливості оформити свої права у встановленому законом порядку на земельну ділянку.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 липня 2021 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку - закрито. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області та визначено територіальну підсудність справ цього суду Полтавському районному суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2023 року справу передано до Харківського районного суду Харківської області за територіальною підсудністю.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В.

В судове засідання з`явився представник позивача адвоката Константинова Г.В., що діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордера адвоката, яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, додатково зазначила, що просить залишити судові витрати, які складаються із судового збору за позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заяв та клопотань від відповідача не надійшло.

Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

06 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_7 , укладено договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. Відомості щодо земельної ділянки в даному договорі відсутні. Частина будинку, що відчужується належить продавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 19 червня 2009 року, реєстр 2-2316, зареєстрованого в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за реєстром №662.

Як вбачається державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується державним актом на землю та відповіддю Міськарайонного управління Держгеокадастру в Харківській області від 12 листопада 2020 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою виконкому Покотилівської селищної ради.

Спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_6

11 квітня 2006 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області видано свідоцтва про право на спадщину згідно якого спадкоємцем вказаного в заповіті майна гр. ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є гр. ОСОБА_6 . З свідоцтва про право на спадщину вбачається, що спадкове майно складається з 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та грошових вкладів з відсотками та компенсацією, що знаходяться на зберіганні у ощадбанку.

Після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцями є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . За життя ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 25 серпня 2008 року, згідно якого 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , заповідала ОСОБА_4 .

19 червня 2009 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з якого вбачається, що спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з 49/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Дергачівської державної нотаріальної контори від 05 жовтня 2021 року після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно перевірених алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по час видачу відповіді до Дергачівської державної нотаріальної контори надійшла заява 18 грудня 20008 року від імені ОСОБА_4 про прийняття спадщини за заповітом та від ОСОБА_8 про прийняття спадщини за заповітом. Більше заяв про прийняття спадщини не надходило. 19 червня 2009 року ОСОБА_4 державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 49/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 19 червня 2009 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески на імя ОСОБА_8 . На земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,7 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Отже, враховуючи той факт, що право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель зареєстрована на праві спільної сумісної власності за померлою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року, а при оформленні спадкових прав на житловий будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці не оформлено право власності на землю, вирішення даного питання інакше, ніж в судовому порядку не можливо.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

З огляду на матеріали справи до спадкового майна померлої ОСОБА_5 входило 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та грошові вклади.

Також встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель належала праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Таким чином, до спадкової маси ОСОБА_5 входили належні їй на праві власності 49/100 частин житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1 , грошові вклади, а також частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Слід зазначити, що спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та виділення її в натурі регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України.

Правовідносини щодо визначення частки на земельну ділянку у спадковому майні регулюються Книгою шостою "Спадкове право" ЦК України, а правовідносини щодо виділу в натурі у власність частки земельної ділянки у розмірі, що відповідає частці на будинок - главою 26 ЦК України "Право спільної власності" та главою 14 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) "Право власності на землю".

Згідно з частиною третьою статті другої ЗК України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частинами першою, другою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановлені судом обставини, зокрема те, що 49/100 частин житлового будинку, розташованого АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель належала на праві спільної сумісної власності померлій ОСОБА_5 , після її смерті ОСОБА_6 успадкувала 49/100 частин житлового будинку, зокрема відповідно норм ст.120 ЗК України до неї перейшли права на частку у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку. Аналогічні підстави переходу прав після смерті ОСОБА_6 до спадкоємця на частку житлового будинку ОСОБА_4 .

Отже, враховуючи той факт, що 06 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від імені якого діяв на підставі довіреності ОСОБА_7 , укладено договір купівлі-продажу 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі норм ст. 120 ЗК України до нього перейшли зокрема права на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, як її співвласник, він вправі ставити питання про визначення її частки.

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Таким чином, у разі набуття права власності на 49/100 частини житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 700 м2 , до нового власника переходить і право власності на 49/100 частини вказаної земельної ділянки без зміни її цільового призначення.

З аналізу змісту статті 120 Земельного кодексу України можна зробити висновок про однакову спрямованість положень, як ЦК України так і ЗК України щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормами статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності(правова позиція ВСУ у справі за №6-2225цс 16).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

В даних нормах закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений. Згідно цих норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруди та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Отже, за відсутності угоди між співвласниками про порядок користування земельною ділянкою, розмір частки співвласника на земельну ділянку визначається, виходячи з розміру його частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, тому розмір частки ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку складає 49/100, яка відповідає його частці у праві власності на будинок.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/9302/15-ц (провадження № 61-5308св19), від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/6406/16-ц (провадження № 61-7173св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно Постанови КГС ВС від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19 належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20).

Задоволення судом позовної вимоги має, з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права), дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушено, враховуючи інтереси інших сторін.

Слід зазначити, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Так, згідно ч.1 ст. 365 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу спільна часткова власність на земельну ділянку - це спільна власність з обов`язковим визначенням частки кожного з учасників спільної власності.

Враховуючи той факт, що суд прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання за ним права власності на частку земельної ділянки, виходячи з розміру його частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, та відповідно розмір частки ОСОБА_3 у праві власності на земельну ділянку складає 49/100, за наслідком визначення частки співвласника відбувся перехід спільної сумісної власності в спільну часткову, а отже частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року становить 51/100 частину.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач просив залишити судові витрати за ним, судом питання про їх стягнення з відповідачів не вирішується.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку -задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 49/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,07 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка зареєстрована на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-25-70-72546, виданого Покотилівською селищною радою народних депутатів 19 січня 1998 року, у зв`язку з переходом права власності відповідно договору купівлі-продажу посвідченого 06 листопада 2009 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О на 49/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): інд. АДРЕСА_4

Суддя І.В. Березовська