Справа №751/8100/24
Провадження №2/751/89/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд м. Чернігова

Суддя секретар Лібстер А. С. Рак Я. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 751/8100/24
за позовомОСОБА_1
до відповідача треті особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ч
пропро припинення права власності
учасники справи та представники:
позивач представник позивача Самойлович А. Г. Скрипко-Бічук І. С.
відповідач представник відповідача треті особине з`явився ОСОБА_7 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить: припинити право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/20 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з фактичним її знищенням.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 18.08.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1679. Власниками інших 3/4 частин даного будинку є відповідач та треті особи, а саме: відповідач, ОСОБА_2 , с власником 1/20 частки вищевказаного житлового будинку, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 року №388837307. Третя особа, ОСОБА_3 , с власником 1/8 частини даного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, номер 6698, виданого 12.07.2024 року. ОСОБА_6 є власником 1/8 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-1929, виданого 06.09.2013 державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О. І. та 1/10 частки на підставі договору міни №4453 від 14.07.1976 року. ОСОБА_4 належить на праві власності 2/10 частки вказаного будинку на підставі договору дарування №84, виданого 23.02.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. Руденко Валентині Іванівні на праві власності належать інші 3/20 частини житлового будинку на підставі договору довічного утримання, догляду №269 від 24.02.2014 року. На час придбання позивачем належної їй частки, у вказаному будинку між власниками був встановлений фактичний порядок користування житловими приміщеннями. Приміщення, що входили до 1/4 частки позивача та 1/20 частки відповідача мали окремий вхід, окрему прибудинкову територію, використовувалися відокремлено від інших співвласників, проте юридично в окремий об`єкт нерухомого майна виділені не були. 27.02.2018 року у вищевказаному будинку сталася пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 27.02.2018р. Пожежею було повністю знищено покрівлю та перекриття на всій площі будинку, пошкоджено стіни, підлогу, особисті речі та майно в усіх квартирах. Внаслідок пожежі частина будинку, що належить позивачу і відповідачу дуже постраждала і фактично була знищена до не відновлювального стану. Функціональне призначення будинку було втрачено. Згоріла частина будинку з часом перетворилась на купу сміття, що перешкоджало користуванню уцілілою частиною будинку та шкодило збереженню її цілісності та функціональному призначенню, а саме проживанню третіх осіб. у зв`язку із цим, з метою збереження іншої частини будинку, залишки згорілої частини будинку були демонтовані позивачем, а сміття вивезено, що підтверджується довідкою №88 від 15.02.2024 року. На час придбання позивачем своєї частки будинку, в ній ніхто не проживав. Земельна ділянка, на якій була розташована згоріла частина будинку, а також все домоволодіння вцілому, на даний час, не приватизована та перебуває у спільному користуванні позивача та третіх осіб. Як повідомили інші співвласники будинку та попередній власник частки позивача, у згорівшій частині будинку до пожежі проживали Відповідач та ОСОБА_8 (попередній власник належної позивачу 1/4 частки будинку). На даний час постало питання про необхідність виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про фактично знищений об`єкт нерухомості у зв`язку із неможливістю вільного розпорядження іншою частиною будинку, а також окремо збудованим будинком на земельній ділянці за вказаною адресою і належить позивачу та визначення порядку користування земельною ділянкою і подальшої її приватизації. Однак, без участі і активних дій відповідача зробити це через Державного реєстратора, виявилося неможливим. Адже заява про це має бути подана власником знищеного майна особисто. У зв`язку із цим позивач вимушена зараз звернутися до суду, з метою припинення права відповідача на знищену частку будинку і подальшого виключення відомостей про знищений об`єкт з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач неодноразово намагалася зв`язатися з відповідачем для вирішення спірного питання шляхом домовленості, однак це не виявилося можливим. Де на даний час перебуває, проживає відповідач, позивачу не відомо.

Ухвалою судді від 23.09.2024 року дана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 12.11.2024, яке відкладалось за заявою представника відповідача на 17.12.2024 .

14.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 в якому він просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та викликати і допитати у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 ( АДРЕСА_2 ) ( а.с.39-43).

06.11.2024 на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Скрипко-Бічук І.С. про виклик і допит свідків в судовому засіданні: ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_8 , ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_10 , ( АДРЕСА_5 ).

06.11.2024 на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Скрипко-Бічук І.С. про витребування доказів з Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», а саме копії правовстановлюючого документу, на підставі якого 04.02.2004 року було зареєстровано право власності на 1/20 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_2 . Номер запису 5515 в книзі 130 та інвентарну справу на домоволодіння номер АДРЕСА_1 .

17.12.2024 року ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова закрито підготовче судове засідання та призначено справу для розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.01.2025 року, яке відкладалось на 17.02.2025 року.

Представник позивача та позивачка у судовому засіданні підтримали позовну заяву. Представником позивача додатково зазначено що 1/20 частка спірного будинку складалась саме із кімнат позначених на плані технічного паспорту 1-14 та 1-13, 1-3 , 1-2, 1-15, 1-1, де проживав відповідач до пожежі у будинку. Належність відповідачу саме вказаних приміщень у будинку вбачається і з матеріалів інвентарної справи, зокрема, заяви №11907 про надання витягу з реєстру прав власності, в якій ОСОБА_2 вказує, які приміщення йому належать та які він має намір продати. І саме ці приміщення, окрім інших, були знищенні, а в подальшому знесені згідно довідки № 88 від 15.02.2024. Відтак, незважаючи на те, що відсутні договори поділу (виділу), судові рішення про виділ частки майна, спірний будинок був фактично поділений між співвласниками на окремі квартири, що встановлено і підтверджено під час розгляду справи. Вважають, що належна відповідачу ОСОБА_2 частка будинку, знаходилась в знищеній від пожежі частині будинку.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначила про те, що позивачка стала співвласницею будинку у 2021 році і вона придбала частину будинку, а не окреме виділене в натурі майно. Порядок користування склався між співвласниками самостійно. Пошкодження, що мали місце внаслідок пожежі в тій частині що користувався ОСОБА_2 , були такими що підлягали відновленню і в даному випадку право власності підлягає захисту. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились. Про місце день та час судового засідання повідомлялись належним чином.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. ОСОБА_4 додатково зазначив, що ОСОБА_2 продав все ОСОБА_8 . Після того, він ОСОБА_11 не бачив. Частина будинку була пошкоджена під час пожежі, це десь 3/20 частки. Земельна ділянка у них була своя, у Сачави своя. Нові власники вивезли все сміття що було після пожежі. ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) не відновлює цей будинок, а окремо будує щось нове, поруч. Де зараз проживає ОСОБА_14 йому невідомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що позивачка ОСОБА_1 придбала в неї 1/4 частину будинку. Відповідач ОСОБА_2 продав їй свою частину будинку, оформлено було все договором дарування. 25 грудня 2003 року вона прийшла до нотаріусу зі ОСОБА_15 , щоб він продав їй свою частину будинку. Вони домовились, що будуть жити як жили, квартплату платили кожний за себе. В лютому 2018 року, він затопив буржуйку, яка стояла півметра від стіни, і пішов на базар. Вона прокинулась, дивиться, що сусіди бігають, з-під даху йде дим. Вона йому зателефонувала, спитала де він і сказала що горить дім, почали гасити пожежу. В будинку було 5 квартир і вийшло так що все майже згоріло. На даний час частини дома немає, він зруйнований.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що працює ріелтором. Позивачка ОСОБА_16 , була колись її клієнтом. ОСОБА_8 зверталась до агентства «Капітал», щоб допомогли їй продати цей будинок по АДРЕСА_6 . У ОСОБА_17 був на руках договір-дарування між нею та ОСОБА_15 . Вона йому сплачувала гроші за його частку, а він на неї оформив цей договір. Вони перевіряли документи у нотаріуса, там було багато співвласників і вона їй пояснювала, що якщо всіх знайти та привести, то буде договір купівлі-продажу, якщо не ні то буде договір-дарування. Наскільки вона пам`ятає, то всіх співвласників вдалося знайти, і вони надали згоду на продаж. Сачава не фігурував ніде, взагалі. Продавали вони виходить коробку, одну стінку, бо дім тоді був вже спалений, його просто не було.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 повідомила, що в 2021 року разом із чоловіком шукали для себе окреме житло, переважно будинок з земельною ділянкою. Звернулися до рієлтерської агенції «Капітал» і вони їм показали декілька об`єктів, зупинилися вони на цій частині будинку, яка знаходилася по АДРЕСА_1 . Вони приходили дивилися, їм пояснювали, що була пожежа декілька років тому, звісно ті співвласники, які там проживали, відбудували свої частки. Тому вони купили в тому стані, в якому він був. Купили та оформили 1/4 частку будинку у ОСОБА_8 .. Оформили саме договір купівлі-продажу. Влітку 2022 році почали вже розчищати ділянку навколо будинку. В 2023 році, вже дійшло діло до цієї частки яку вони купили, купували для того щоб знести, тому що не було сенсу щось відновлювати. Коли все зносили, то не знали про 1/20 частку що належить відповідачу. На теперішній час вона звернулася до суду саме щоб припинити право власності відповідача, тому що як виявилося, крім тієї частки, є ще одна якась частка, але вона була фактично зруйнована, її фактично немає. Вона не має повних прав на цю частку будинку як співвласник, не може її ні продати, ні прописати там когось, нічого з нею зробити, без згоди з відповідачем, не може оформити землю. Вона купила по суті купу сміття, вивезла її, упорядкувала цю територію за свій рахунок. Прав на землю в неї немає, вона не може нічого побудувати на цій ділянці.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомила, що в цьому будинку народився її брат ОСОБА_2 . Весь час там мешкав і він і вся їх велика сім`я. З 1993 року він там зареєструвався і постійно проживав не виїжджаючи. Він вважав, що 97 квадратів для нього це забагато і вирішив продати частину ОСОБА_8 .. Вона вмовила його оформити не договір купівлі-продажу, а договір-дарування, бо так було дешевше. І вони зробили це дарування від його площі будинку і поділили між собою. ОСОБА_19 пожежа в 2018 році, частково залишився дах. Не так воно було згоріле, як пошкоджене вогнем. На другий день після пожежі, вона туди поїхала, одна частина (верхня) була пошкоджена, а нижня ні. В 2023 році ОСОБА_20 (співмешканка будинку) повідомила їй, що ОСОБА_17 все продала якійсь молодій дівчині ( ОСОБА_13 ). Вона та ОСОБА_2 нічого не знали про це. Вони мали право першого викупу цієї частини. Пройшов місяць, з тих пір як вона дізналася щодо продажу будинку. Частину будинку, у тому числі, що належала і ОСОБА_21 знесла позивачка у 2023 році. Їй телефонувала ОСОБА_22 . Вона спитала у позивачки по якому праву вони знесли чужу власність, у відповідь вона почула що позивачка нічого не знала про це. ОСОБА_13 запропонувала їй гроші - 500 доларів за частку будинку. Вона не погодилась, але сказала, що якщо так трапилося, то хоча б щоб придбали позивачу кімнату, десь у гуртожитку, щоб він міг перереєструватись туди, бо він фактично не ходяча людина. На цьому і закінчилася розмова, потім отримали виклик в суд. На сьогоднішній день ОСОБА_2 проживає з нею в однокімнатній квартирі, лежить посеред кімнати, абсолютно не ходячий.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що у ОСОБА_11 який проживав по АДРЕСА_6 , сталося нещастя - пожежа в будинку. Прийшли вони із ОСОБА_18 на місце пожежі на наступний її день, і побачили, що будинок не був абсолютно згорівшим. Вони стояли на тротуарі біля будинку, далі стінка, два вікна з околиці, далі зайшли у кімнату, двері були відкриті, стеля не була згорівшою, а була більше пробита, грубка, диван стояв, холодильник, сервант, трішки пригорілий був, і вона подумала, що не могло воно спалахнути від грубки. Проговорили, що там робити треба, що гроші потрібно на все багато і пішли. Приблизно через місяць вони пішли туди назад, все ж таки потрібно щось робити. Прийшли вони на місце, а там вже все було забите цвяхами, двері, вікна. Подивилися і пішли звідти. До пожежі була в будинку кілька разів. ОСОБА_2 постійно проживав в цьому будинку, а після пожежі жив у гуртожитку, а потім ОСОБА_23 ОСОБА_24 (його сестра) забрала його до себе.

Допитана в якості свідка третя особа ОСОБА_5 повідомила, що мешкає в цьому будинку зі своєю родиною. Будинок був поділений на частки на 6 чи 7 людей. У 2018 році сталася пожежа, ОСОБА_2 підтопив буржуйку, і пішов. ОСОБА_19 пожежа, згоріло в нього все там. Поки приїхали пожежники, стеля впала, підлога горіла, стіни вже були повністю спалені, залишилася після пожежі тільки одна єдина стіна дерев`яна, від вулиці де жив ОСОБА_2 . Коли ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) придбала цю частину дому, у них у підвал пішов «грибок», підлога згнила. ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) все що згоріло знесла в 2023 році, потім з`явилися господарі, яких 6 років вони не бачили в очі. Дерева поросли по три метри (каштан і акації). Сказав ОСОБА_2 , що він має 1/20 частину дому, хоча всі мешканці були впевнені, що він жив як квартирант у ОСОБА_8 , жодної квитанції вони не бачили на комунальні. У кожного був ізольований вхід до будинку. По документам вона бачила, що ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) купила будинку, ту частину яка згоріла. Та частка, яка була знищена, зараз вона повністю знесена позивачем і ОСОБА_22 відбудовує вже все нове. Вона вважає, що це був багатоквартирний житловий будинок, у кожного своя частина дому, свій вхід. Де зараз мешкає ОСОБА_14 , вона не знає.

Дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши доводи сторін та пояснення свідків, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засідання встановлено, що ОСОБА_1 , є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 18.08.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 1679 та підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8 зворот, 9).

Крім того, відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що ОСОБА_3 , с власником 1/8 частини даного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, номер 6698, виданого 12.07.2024 року, ОСОБА_4 належить на праві власності 2/10 частки вказаного будинку на підставі договору дарування №84, виданого 23.02.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, Руденко Валентині Іванівні на праві власності належать інші 3/20 частини житлового будинку на підставі договору довічного утримання, догляду №269 від 24.02.2014 року, ОСОБА_6 є власником 1/8 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 4-1929, виданого 06.09.2013 державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори Панченко О. І. та 1/10 частки на підставі договору міни №4453 від 14.07.1976 року, ОСОБА_2 , с власником 1/20 частки вищевказаного житлового будинку, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2024 року № 388837307 (а.с.10-11зворот).

27.02.2018 року у вищевказаному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 (1952 року народження) сталася пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 27.02.2018, в якому зазначено, місце виникнення пожежі - перекриття. Пожежею знищено покрівлю та перекриття на всій площі будинку. Пошкоджено стіни, підлога, особисті речі та майно в усіх квартирах. Причина пожежі -встановлюється (а.с.12).

Стороною позивача надано копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_6 , а саме що ОСОБА_8 належала ідеальна частка будинку (а.с.13-17).

Відповідно до довідки № 88 від 15.02.2024 року, частина житлового будинку, яка належить позивачу на підставі договору купівлі продажу - знесена (а.с.18). Також, це підтверджується висновком про знищення/знесення майна (а.с.19-зворот).

Представником відповідача надано копію технічного паспорту від 17.05.2024 року, замовник ОСОБА_2 , в якому відповідачем зазначено частку що належить відповідачу. яка складалась із кімнат, позначених на плані технічного паспорту 1-14, 1-13, 1-3 , 1-2, 1-15, 1-1, де проживав відповідач ОСОБА_2 до пожежі у будинку (а.с. 44-45).

Згідно інформаційної довідки наданої ТОВ «Трудовий колектив ЧОБТІ» від 17.08.2024 року № 9139 власником 1/20 частки об`єкта що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 07.05.1992 року (а.с.46). Додатково це підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.47-48).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0001010 від 04.09.2024 року, ОСОБА_18 звернулась до ЧРУП в Чернігівській області із письмовою заявою про те, що у 2023 року позивач самовільно, всупереч встановленому законом порядку, знесла частину будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 27.11.2024 ОСОБА_2 належить 1/20 частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради листом від 13.01.2025 року № 4 повідомило, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, за вказаною адресою, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 3/10 частини будинку на підставі договору дарування від 07.05.1992 року №1-2118. В подальшому ОСОБА_2 подарував 1/4 частину будинку ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 25.12.2003 року № 4316, який було зареєстровано підприємством 04.02.2004 року. Право власності за ОСОБА_2 залишилось зареєстрованим на 1/20 частину будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування від 07.05.1992 року № 1-2118 (а.с.113).

Також судом оглянута інвентаризаційна справа № 3970 на домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому безпосередньо міститься договір дарування від 25.12.2003, частини будинку з надвірними спорудами, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 та витяг про реєстрацію права власності від 04.02.2004. Крім того, міститься довідка КП ЧМБТІ від 24.12.2013, в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 ОСОБА_2 має зареєстроване право власності на об`єкт нерухомі по АДРЕСА_6 , ідеальна частка 1/20 (і.а.с.164, 165, б/н).

Так, ч.1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з положеннями ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Згідно положень ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог ст. 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р., для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

У постанові Верховного Суду від 17.01.2019 у справі № 708/254/18 викладено правовий висновок про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами ст. 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Згідно із ст.ст.355, 356 ЦК України власність двох чи більше із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні права власності мають рівні права.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.( Постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Ч.1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Клопотання про призначення судових експертиз в судовому засіданні сторонами не заявлялось.

Суд вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх і допустимих доказів того, що 1/20 частка житлового будинку, яка належала відповідачу була повністю знищеною, поряд з цим, письмовими доказами підтверджується фізичне існування інших об`єктів речового права, де мешкають інші співвласники за адресою: АДРЕСА_1 . Допитані свідки у судовому засіданні, не підтвердили ту обставини, що частина будинку, якою користувався ОСОБА_2 не підлягала відновленню, навпаки підтвердили ту обставину, що саме позивачкою у 2023 була знесена частка будинку, що належить відповідачу ОСОБА_2 . Крім того, відомостей про інше житло, що належить відповідачу суду не надано і припинення права власності в даному випадку може завдати істотної шкоди відповідачу. Відомості про запропоновану компенсацію відповідачу за 1/20 частку майна, матеріали справи не містять.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного субєктивного права у позивача та порушення цього права з боку відповідача. Тобто законодавець повязує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

Норми ст. 394 ЦК України передбачають можливість реалізації саме власником майна права на припинення права власності, однак такої заяви відповідачем не подавалося, а доводи сторони позивача про їх первинну необізнаність під час руйнування частини будинку про власника 1/20 частки та можливого зловживання відповідачем ОСОБА_2 своїми правами ґрунтується виключно на припущеннях, а обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на вимогах закону.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 06.03.2025

Суддя А. С. Лібстер