Справа № 204/4570/24
Провадження № 2/204/193/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

У С Т А Н О В И В:

08 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТДВ «СК «Кредо» із вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 34535 гривень 76 копійок страхового відшкодування та 3300 гривень витрат на експертизу (а. с. 1-9).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 22 жовтня 2023 року у м. Дніпрі на перехресті вул. Надії Алексеєнко та вул. Уральська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford Fiesta», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача «Nissan Maxima», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , чим йому завдані матеріальні збитки. Вказує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Fiesta», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , застрахована в ТДВ «СК «Кредо», згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № ЕР/216015011, який діяв на дату ДТП. При цьому, зазначає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року, справа № 204/14727/23. Зазначає, що 24 жовтня 2023 року його представник направив на електронну адресу ТДВ «СК «КРЕДО» завірені електронно-цифровим підписом повідомлення про ДТП, заяву на виплату страхового відшкодування, запрошення на експертизу та весь необхідний пакет документів, передбачених ст. 35 Закону. Крім того, зазначає, що 21 листопада 2023 року його представник направив на електронну адресу відповідача завірені електронно-цифровим підписом рахунок СТО № 201 від 20 листопада 2023 р. ФОП ОСОБА_3 , виписку з реєстру платників податку та витяг з ЄДР ФОП ОСОБА_3 , а 06 грудня 2023 року завірену електронно-цифровим підписом постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року, справа № 204/14727/23. Пізніше, 30 січня 2024 року його представник звернувся зі скаргою до НБУ щодо затримки виплати страхового відшкодування, після чого 06 лютого 2024 року ТДВ «СК «КРЕДО» виплатив йому страхове відшкодування на рахунок СТО у розмірі 79369 гривень 90 копійок, при цьому не узгодивши її розмір із позивачем, а також, пеню в розмірі 785 гривень 57 копійок на особистий рахунок його представника. Вказує, що 09 лютого 2024 року його представник направив на електронну адресу відповідача запит-вимогу щодо доплати страхового відшкодування в розмірі, встановленому у висновку експерта Дроздова Ю.В. № 1911/23 від 14 листопада 2023 року, складеного на його замовлення та попросив надати документи, на підставі яких було здійснено розрахунок матеріальної шкоди, однак його запит було проігноровано, відповідь на запит не надано, доплату страхового відшкодування не здійснено. Разом з цим, зазначає про те, що 12 лютого 2024 року НБУ повідомило його листом про те, що ТДВ «СК «КРЕДО» було виплачено йому страхове відшкодування у розмірі 79369 гривень 90 копійок, при цьому розмір заподіяної шкоди розраховано оцінювачем ОСОБА_4 та оцінювачем ОСОБА_5 ТОВ «Южтрансінвест», однак звітів останніх йому не направлено. Вказано, що рішення страховика може бути оскаржено до суду. Вважає, що звіт № 20814/3012524 від 15 грудня 2023 року, складений ТОВ «Южтрансінвест» оцінювачем ОСОБА_5 є неналежним доказом розрахунку матеріальної шкоди, бо оцінювач ОСОБА_5 не оглядав пошкоджений автомобіль позивача, відповідно не міг достовірно визначити характер пошкоджень, їх обсяг, а його звіт складено з порушенням пунктів 5.1, 5.5., 8.5 Методики. Так, вартість транспортного засобу після ДТП відповідачем не розраховувалася та не встановлювалася, оскільки оцінювач ОСОБА_5 порахував вартість утилізації транспортного засобу, а не ринкову вартість транспортного засобу після ДТП, як це передбачено ст. 30 Закону. Вказує, що він, через свого представника, звернувся до судового експерта Дроздова Ю.В. для встановлення розміру збитку заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля, який особисто оглядав транспортний засіб та склав висновок, який відповідає вимог ст. 106 ЦПК України. Згідно з висновком експерта Дроздова Ю.В. № 1911/23 14.11.2023 року вартість відновного ремонту транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 склала 248656 гривень 47 копійок, ринкова вартість КТЗ до ДТП складає 156247 гривень 46 копійок, отже вартість відновлювального ремонту більше ринкової вартості, а тому матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості автомобіля 156247 гривень 46 копійок, оскільки відновлювати КТЗ економічно недоцільно. Вказує на те, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ринкова вартість транспортного засобу «Nissan Maxima», , державний реєстраційний знак НОМЕР_2 у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 39141 гривня 80 копійок, то розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 117105 гривень 66 копійок. Тому, оскільки, відповідачем було виплачено 79369 гривень 90 копійок, то вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню різниця недоплаченого страхового відшкодування у сумі 34535 гривень 76 копійок, разом із витратами на оплату послуг експерта у сумі 3300 гривень та витратами на правову допомогу у сумі 10000 гривень.

Ухвалою суду від 13 травня 2024 року у справі відкрито спрощено позовне провадження з викликом сторін (а. с. 72), копія якої надіслана учасникам справи 14 травня 2024 року за вихідним № 12041/24-вих/2/204/2501/24 (а. с. 73).

12 серпня 2024 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача Чарваєвої А.О., разом із заявою про поновлення процесуального строку (а. с. 90-102), в яких вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що 22 жовтня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого ТДВ «СК «КРЕДО» транспортного засобу «FORD FIESTA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вказує, що 24 жовтня 2023 року представником позивача було подано до Товариства повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування. Стверджує, що ТДВ «СК «КРЕДО», на виконання п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розпочало розслідування події, що має ознаки страхового випадку, з метою отримання додаткових відомостей, у тому числі здійснено запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Так, не порушуючи десятиденний строк для направлення представника страхової компанії на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, з дати отримання 24жовтня 2023 року повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 31 жовтня 2023 року представником відповідача було складено Протокол огляду транспортного засобу. У даному протоколі зазначено перелік пошкоджень автомобіля «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вказує, що при розгляді заяви позивача про здійснення виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «КРЕДО», за допомогою Звіту № 31-10-23В про оцінку колісного транспортного засобу від 03 грудня 2023 року та Звіту № 20814/3012524 про проведення незалежної оцінки вартості утилізації колісного транспортного засобу від 15 грудня 2023 року, було здійснено розрахунок суми виплати страхового відшкодування за пошкоджений внаслідок ДТП від 22 жовтня 2023 року автомобіль «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . 06 лютого 2024 ТДВ «СК «КРЕДО» було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 79 369 гривень 90 копійок, згідно з вищевказаними звітами. При цьому, вважає, що проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу оцінювачем, а не експертом, ніяк не суперечить нормам чинного законодавства. Разом з цим, зазначає, що огляд пошкодженого транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , як і Звіт № 31-10-23В про оцінку колісного транспортного засобу був виконаний оцінювачем ОСОБА_4 особисто. Вказує на те, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, відповідно до приписів п.7.17 та п. 7.18 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. Тому, в даному випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ, яка визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ. Тому, Звітом №20814/3012524 від 15 грудня 2023 року визначено вартість утилізації пошкодженого майна «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка і дорівнює його ринковій вартості після ДТП. Крім того, зазначає що ТДВ «СК «КРЕДО» був виконаний розрахунок пені у розмірі 975 гривень 86 копійок., з яких ПДФО 175 гривень 65 копійок та військовий збір 14 гривень 64 копійки. Тому вважає, що при розгляді даної страхової справи ТДВ «СК «КРЕДО» діяло чітко з дотримання норм страхового законодавства і виконало усі свої зобов`язання, а відтак відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог та стягнення витрат на правову допомогу у необґрунтованому та безпідставному розмірі в сумі 10000 гривень.

19 серпня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Демарчука М.В. (а. с. 120-122 та на звороті), в якій він вважає твердження страховика необґрунтованими та такими, що не спростовують законність позовних вимог позивача.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що ТДВ «СК «КРЕДО» не надано висновку/звіту, за яким було пораховано вартість КТЗ після ДТП. Крім того, вказує на те, що оцінювач ОСОБА_5 не рахував вартість КТЗ після ДТП, бо якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, а не його утилізаційна вартість, як то зазначено в звіті № 20814/3012524 від 09 березня 2022 року оцінювача ОСОБА_5 . Зазначає, що відповідно до вимог п. 7.18 Методики товарознавчої експертизи вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ. Крім того, вказує на те, що п. п. 7.20 Методики визначено, що вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування. Натомість, автомобіль «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , не перебував на діагностуванні на спеціалізованому підприємстві автосервісу «Nissan», більш того оцінювач ОСОБА_5 навіть його не оглядав, а тому не зрозуміло, яким чином він встановив які частини є придатними, а які ні. Також, вказує на те, що звіт оцінювача ОСОБА_5 взагалі не містить відомостей щодо вартості робіт з діагностування, дефектування, витрат, пов`язаних з їх продажем у регіоні (складські, транспортні, торговельні витрати та інше), суми податків, зборів, інших обов`язкових платежів та прибутку, що очікується від реалізації складників на вторинному ринку. Зауважує, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, а не оцінювачем, як це зроблено страховиком, і тільки за рішенням органу/особи, який призначив експертизу. Вважає, що оскільки оцінювач ОСОБА_5 не оглядав його пошкоджений автомобіль, то відповідно не міг достовірно визначити характер пошкоджень, а відтак його звіт складено з порушенням пунктів 5.1, 5.5., 8.5 Методики. Крім того, зазначає, що до звіту № 20814/3012524 від 09 березня 2022 року не долучено документів, які б підтверджували кваліфікацію оцінювача на момент складання звіту, а тому вважає, що не можна бути впевненим, що звіт складено особою, яка має відповідну кваліфікацію. Відтак, вважає, що звіт оцінювача ОСОБА_5 № 20814/3012524 від 09 березня 2022 року є неналежним та недопустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України. В той же час зазначає, що у звіті оцінювача ОСОБА_4 вартість матеріального збитку складає 163248 гривень 40 копійок, що більше ніж встановлена у висновку експерта Дроздова Ю.В. № 1911/23 від 14 листопада 2023 року. Разом з цим, вказує на те, що висновок експерта Дроздова Ю.В. № 1911/23 від 14 листопада 2023 року відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, оскільки у висновку експерта зазначено, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність. Експерт ОСОБА_6 особисто оглядав пошкоджений транспортний засіб, робив відповідні заміри, складав протокол огляду, фотографував пошкоджений транспортний засіб та відповідні заміри пошкоджень, і на підставі вихідних даних склав висновок. Таким чином, висновок експерта Дроздова Ю.В. № 1911/23 від 14 листопада 2023 року є належним доказом розрахунку матеріальної шкоди заподіяної в результаті пошкодження автомобіля позивача «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (а. с. 159 та на звороті).

02 січня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 3211-24 від 16 грудня 2024 року (а. с. 174-208).

Ухвалою суду від 10 січня 2025 року у справі відновлено провадження (а. с. 212).

Представник позивача - адвокат Демарчук М.В., в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити з урахуванням висновку судової експертизи, яка була проведена за клопотанням позивача, а також прохав стягнути з відповідача понесені ним витрати на проведення цієї експертизи у сумі 18932 гривні (а. с. 220).

Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву прохала суд про розгляд справи за її відсутності (а. с. 102).

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2023 року (у справі № 204/14727/23, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 18-19).

Із вказаної постанови убачається, що 22 жовтня 2023 року о 17 годині 35 хвилин у м. Дніпрі на перехресті вул. Уральської та вул. Алексєєнко, де рух регулюється сигналом світлофору, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись на заборонений сигнал світлофора , не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався на дозволений сигнал світлофора у результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керування водія ОСОБА_1 . При дорожньо-транспортній пригоді транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 8.7.3е ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , застрахована у ТДВ «СК «Кредо»», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ ЕР/216015011 (а. с. 22).

24 жовтня 2023 року представником позивача подано повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування (а. с. 10-11 та на звороті).

06 лютого 2024 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 79369 гривень 90 копійок (а. с. 28).

09 лютого 2024 року позивач звернувся до НБУ зі скаргою щодо недоплати страхового відшкодування (а. с. 23-24).

12 лютого 2024 року НБУ листом № 14-0004/10723 (а. с. 25-26 та на звороті) повідомив позивача про те, що страховиком виплачено страхове відшкодування у розмірі 79369 гривень 90 копійок, при цьому вказано, що розмір страхового відшкодування останнім розраховано на підставі звіту про оцінку КТЗ від 03 грудня 2023 року № 31-10-23В, який складеного ФОП ОСОБА_7 оцінювачем ОСОБА_4 та звіту про проведення незалежної оцінки вартості утилізації КТЗ від 15 грудня 2023 року № 20814/3012524, складеного ТОВ «Южтрансінвест» оцінювачем ОСОБА_5 однак, копії документів, на підставі яких було визначено розмір заподіяної шкоди, НБУ не направив.

14 листопада 2023 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою представника позивача проведено товарознавчу експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1911/23 (а. с. 29-38), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , складає 156247 гривень 46 копійок.

Відповідно до вказаного висновку експерта: ринкова вартість КТЗ «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , у аварійному (пошкодженому) стані після дорожньо-транспортної пригоди, складає 39141 гривня 80 копійок.

Вартість експертних послуг 3300 гривень (а. с. 61).

31 жовтня 2023 року оцінювачем ОСОБА_4 за участі довіреної особи позивача ОСОБА_8 , складено протокол огляду транспортного засобу (а. с. 63-64), в якому останнім зазначив, що з протоколом огляду не згоден, оскільки він не заповнений в повному обсязі.

03 грудня 2023 року ФОП ОСОБА_7 на замовлення ТДВ «СК «Кредо» складено звіт № 31-10-23В про оцінку колісного транспортного засобу (а. с. 114-119).

З указаного звіту убачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 163248 гривень 40 копійок.

15 грудня 2023 року ТОВ «Южтрансінвест» оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення ТДВ «СК «Кредо» складено звіт № 20814/3012524 про визначення вартості утилізації колісного транспортного засобу (а. с. 108-111).

З указаного звіту убачається, що вартість утилізації колісного транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може скласти 80678 гривень 50 копійок.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України,за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Приписами ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає.

Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.

Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця дорожньо-транспортній пригоді.

Для повного відшкодування завданої шкоди і страховиком, і винним водієм судам необхідно встановити ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортній пригоді та вартість деталей, вузлів та агрегатів фізично знищеного ТЗ після дорожньо-транспортній пригоді.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортній пригоді, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортній пригоді та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортній пригоді.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18).

Так, із висновку № 3211-24 судового експерта ДНДІСЕ Кравченка О., складеного 16 грудня 2024 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи (а. с. 177-208) убачається, що: вартість матеріального, завданого власнику колісного транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22 жовтня 2023 року, за цінами, що діяли на дату пригоди з врахуванням вихідних даних Висновку експерта № 1911/23 від 14 листопада 2023 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. (а. с. 29-60), склала 163028 гривень 80 копійок, а ринкова вартість цього транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП 45326 гривень 94 копійки. В той же час, вартість матеріального, завданого власнику колісного транспортного засобу «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22 жовтня 2023 року, за цінами, що діяли на дату пригоди з врахуванням вихідних даних Звіту № 31-10-23В про оцінку колісного транспортного засобу від 03 грудня 2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_7 (а. с. 114-119), склала 179906 гривень 40 копійок, а ринкова вартість цього транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП 66268 гривень 56 копійок.

Таким чином, судовим експертом ДНДІСЕ Кравченком О. фактично зроблено висновок про те, що за Звітом № 31-10-23В про оцінку колісного транспортного засобу від 03 грудня 2023 року, складеного оцінювачем ОСОБА_7 можна визначити ринкову вартість цього транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП відповідно до вимог п. 8.2б, а не вартість його утилізації, як на те вказує представниця відповідача.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з клопотання представника позивача про призначення вищевказаної експертизи (а. с. 129-130), вищевказаний транспортний засіб позивача «Nissan Maxima», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , є відремонтованим, що не узгоджується між собою, а тому суд ставить звіт оцінювача ОСОБА_7 № 31-10-23В про оцінку колісного транспортного засобу від 03 грудня 2023 року під сумнів та не приймає його до уваги, тим більше, що останній не оглядав транспортний засіб особисто.

Таким чином розмір завданої позивачу шкоди судом розраховується на підставі висновку № 3211-24 судового експерта ДНДІСЕ Кравченка О., складеного 16 грудня 2024 року з врахуванням вихідних даних Висновку експерта № 1911/23 від 14 листопада 2023 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В.

Отже, оскільки вартість матеріального збитку становить 163028 гривень 80 копійок, а ринкова вартість КТЗ в пошкодженому стані 45326 гривень 94 копійки, то вартість завданої позивачу шкоди визначається різницею вказаних сум та становить 117701 гривня 86 копійок.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , застрахована у ТДВ «СК «Кредо» за полісом № ЕР/216015011, на суму 130000 гривень, франшиза 3200 гривень, а страхове відшкодування позивачу виплачено у розмірі 79369 гривень 90 копійок, то з ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача підлягає стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування, у розмірі 35131 гривня 96 копійок, виходячи із розрахунку 117701,86-79369,90-3200 (франшиза).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Кредо» підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 35131 гривня 96 копійок.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках,коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у судового експерта Дроздова Ю.В. було замовлено висновок експерта № 1911/23 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ), вартість якого складає 3300 гривень, та яка ним сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція від 20 жовтня 2023року (а. с. 61).

Крім того, позивачем було сплачено 18932 гривні (а. с. 221) за проведення транспортної-товарознавчої експертизи, призначеної ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року (а. с. 212).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Кредо» із вимогою стягнення відшкодування матеріальної шкоди, задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату експертних послуг у розмірі 22232 гривні, виходячи із розрахунку 3300+18932.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, через що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34; ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 35131 (тридцять п`ять тисяч сто тридцять одна) гривня 96 (дев`яносто шість) копійок.

Стягнути Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертного дослідження у сумі 22232 (двадцять дві тисячі двісті тридцять дві) гривні.

Стягнути Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна