ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року

м. Харків

справа № 644/6343/24

провадження № 22-ц/818/1219/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участі секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «ОТП Банк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2024 року у складі судді Черняк В.Г.

в с т а н о в и в:

01.08.2024 Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі за текстом АТ «ОТП Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість по кредитним договорам в загальній сумі 98893,43 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2024 року позов Акціонерного Товариства «ОТП БАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «ОТП БАНК» заборгованість за кредитним договором № від 26.10.2020 р., яка станом на 20.03.2024 року становить суму у розмірі 578,65 грн. та складається із : заборгованості за тілом кредиту - 578,61 грн.; заборгованості за відсотками 0,04 грн.; заборгованість за кредитним договором № CARD від 26.10.2020, яка станом на 26.03.2024 року становить суму у розмірі 15 054,04 грн. та складається із : заборгованості за тілом кредиту - 2 387,94 грн.; заборгованості за відсотками 364,30 грн.; заборгованості за прострочене тіло кредиту 5 812,06 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 6 489,74 грн.; заборгованість за кредитним договором № від 13.04.2021 р., яка станом на 20.03.2024 року становить суму у розмірі 40 798,55 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 33 729,24 грн.; заборгованості за відсотками 7 069,31 грн.; а всього 56 431,24 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «ОТП БАНК» витрати по сплаті судового збору в сумі 1763,51 грн.

В апеляційній скарзі АТ «ОТП БАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що висновок суду першої інстанції про нікчемність умови договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування є необгрунтованим та суперечить фактичним обставинам справи. Зауважує, що Законом України «Про споживче кредитування» прямо передбачено можливість встановлення у кредитному договорі комісії, в тому числі комісії за розрахункове обслуговування. Таким чином, умова договору щодо встановлення щомісячної комісії не може бути визнана нікчемною на підставі ст. 215 ЦПК України, адже законом не передбачено недійсність умови кредитного договору щодо встановлення комісії за розрахункове обслуговування, навпаки Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає можливість встановлювати такий вид комісії. Зауважує, що умови кредитного договору N? від 26.10.2020 р. та кредитного договору N? від 13.04.2021 р. жодним чином не обмежують права ОСОБА_1 . Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, стосовно чого позивач надав банківську виписку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

З апеляційної скарги убачається, що заочне рішення оскаржується апелянтом в частині відмови у задоволені позову про стягнення комісії.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою фактично отримані та використані кошти, однак в добровільному порядку АТ «ОТП Банк» не повернуті і тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 56431,24 грн. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Такі висновки суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 26.10.2020 р. між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 було укладено змішаний кредитний договір №, згідно якого надаються декілька різних видів послуг - кредитування та видачу обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та/або (корпоративних). Відповідно до умов Кредитного договору № від 26.10.2020 р. ОСОБА_1 отримала два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до п. 1 Кредитного договору - кредит у розмірі 8 988.00 грн., на придбання товару у Продавця на строк до 26.10.2022; р. та відповідно до п. 2 Кредитного договору (Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № _САRD від 26.10.2020 р.) - кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту (з можливістю збільшення відповідно до умов кредитного договору) на строк 12 місяців (з правом пролонгації).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредит видається у розмірі 8 498, грн. придбання товару у Продавця 1, у розмірі 490,00 гри. на сплату Додаткових послуг Банку, а сам послуга «СМС+Довідка». Загальний розмір Кредиту: 8 988,00 грн.

На виконання умов кредитного договору № від 26.10.2020 р., АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю, кошти надав, що підтверджується| переказом коштів та меморіальним ордером № 34626717 від 26.10.2020 р.

Доказами придбання товарів за кошти банку с видаткова накладна продавця із чітким переліком товарів, отриманих у кредит та суми розрахунку за товар, із вказівкою на реквізити сторін та/або одного із сторін, та підписом позичальника. Відповідно до видаткової накладної, було придбано наступний товар: смартфон ОРРО А53 4/64 Gb вартістю 4 415,83 грн., смартфон ОРРО А31 4/64 Gb вартістю 3 749,17 грн., та інші товари на загальну вартість 9 299,00 гри. Підтвердженням здійснення оплати товарів по Видатковій накладній є фіскальний чек про оплату від 26.10.2020 р.

Також, ознайомившись з публічним Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та на підставі заяви- анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» CARD від 26.10.2020, відповідач звернувся до Банку з бажанням оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Відповідачу було надано електронну картку МС GOLD, валюта рахунку - гривня, відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

На підтвердження отримання картки було видано розписку, в якій ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила видачу та отримання банківської платіжної картки АТ «ОТП Банк» та що з правилами користування карткою та діючими тарифами АТ «ОТП Банк» ознайомлена.

Своїм підписом в Паспорті споживчого кредиту ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних нею умов кредитування та підтвердила отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливостей оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

Крім того, 13.04.2021 р. між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № . Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, кредит видається у розмірі 30 000,00 на споживчі цілі, у розмірі 150,00 гри на сплату Додаткових послуг Банку, а саме «СМС+Довідка», у розмірі 9 000,00 гри. на придбання Послуг зі страхування у продавця «Страхування від нещасного випадку». Загальний розмір кредиту: 39 150,00 грн.

На виконання умов кредитного договору № від 13.04.2021 р. АТ «ОТП Банк» зобов`язання но видачі відповідної суми кредиту виконав повністю, кошти надав, що підтверджується переказом коштів та меморіальним ордером №19417487 від 13.04.2021 р. на суму 30 000.00 грн.

Відповідач порушила свої зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору № від 26.10.2020 року, кредитного договору № від 13.04.2021 року стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість: у зв`язку із порушенням умов Кредитного договору № від 26.10.2020 р. станом на 20.03.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед AT «ОТП БАНК» становить суму у розмірі 1 657,21 грн., яка складається із : заборгованості за тілом кредиту - 578,61 грн.; заборгованості за відсотками 0,04 грн.; заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування 1 078,56 грн. у зв`язку із порушенням заяви-анкети № CARD від 26.10.2020, станом на 26.03.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед AT «ОТП БАНК» становить суму у розмірі 15 054,04 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2 387,94 грн.; заборгованості за відсотками 364,30 грн.; заборгованості за прострочене тіло кредиту 5 812,06 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 6 489,74 грн.; у зв`язку із порушенням умов Кредитного договору № від 13.04.2021 р. станом на 20.03.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед AT «ОТП БАНК» становить суму у розмірі 80 182,18 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 33 729,24 грн.; заборгованості за відсотками 7 069,31 грн.; заборгованості за комісією за розрахункове обслуговування 39 383,63 грн., а всього 96 893,43 грн.

29.04.2024 р. представник позивача звернувся із досудовими вимогами про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами до ОСОБА_1 , однак вони були повернуті по закінченню терміну зберігання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно зі частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

З наданих договорів кредиту, вбачається, що в розділі «підпис споживача» зазначено: «Підпис клієнта: ОСОБА_1 . Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення ст.638 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитними договорами не виконує. Тому з відповідачки підлягає стягненню залишок заборгованості по кредиту.

Щодо вимог про стягнення комісії за управління кредитом у сумі 3% річних, що передбачено в договорі « від 26.10.2020 та у договорі від 13.04.2021 року у розмірі 3,99% судова колегія зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З наданих позивачем доказів не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі, не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_2 та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

З виписки по кредитній заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за обслуговування кредиту.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 12.03.2025