Справа № 515/116/25
Провадження № 2/515/292/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Татарбунарського районного суду із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що 19 липня 2023 року на 143 км автодороги Одеса-Рені, у м. Татарбунари сталась дорожньо-транспортна пригода під час якої водій автомобіля марки «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом «SHMITZ GOTNA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

20 липня 2023 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до ЄРДР за № 0000829 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 ККУкраїни.

20 червня 2024 року на адресу страхової компанії направлено заяву про виплату страхового відшкодування.

Загальна сума страхового відшкодування становить 24 550,00 грн.

Станом на день звернення до суду сума страхового відшкодування не виплачена.

Зважаючи на те, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більш ніж 90 днів, то у позивача є підстави вимагати стягнення штрафних санкцій (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь 24 550,00 грн страхового відшкодування, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 103,35 грн, три проценти річних у розмірі 577,62 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 613,89 грн та відшкодувати витрати на правничу допомогу.

У лютому 2025 року на адресу суду від представника позивача, адвоката Скочиляс І. М. надійшла заява про зменшення позовних вимог та заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Заява про зменшення позовних вимог мотивована тим, що 19 лютого 2025 року відповідачем сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 24550,00 грн, у зв`язку із чим, просить суд прийняти заяву про зменшення позовних вимог та остаточно просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5738,96 грн, три проценти річних у розмірі 644,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 2939,86 грн, а також відшкодувати судові витрати.

Рух справи

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з призначенням до судового розгляду на 25лютого 2025 року.

18 лютого 2025 року на адресу суду від представника позивача, адвоката Скочиляс І. М. надійшла заява про збільшення позовних вимог.

25 лютого 2025 року на адресу суду від представника позивача, адвоката Скочиляс І. М. надійшла заява про зменшення позовних вимог та заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 25 лютого 2025 року прийнято заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Скочиляс І. М., про зменшення розміру позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування. Постановлено у подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Роз`яснено ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що воно має право надати відзив на уточнені позовні вимоги у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали суду про прийняття заяви про уточнення позовних вимог.

Відкладено судове засідання на 26 березня 2025 року.

25 лютого 2025 року на адресу суду надійшов відзив ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на позовну заяву, в якому товариство зазначило, що 19 лютого 2025 року сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 24550,00 грн. Також у відзиві заперечувало проти розміру витрат на правничу допомогу, так як він є неспівмірним та явно завищеним.

03 березня 2025 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Скочиляс І. М. подано відповідь на відзив.

07 березня 2025 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Скочиляс І. М. подано детальний опис наданих послуг.

10березня 2025 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Скочиляс І. М. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не скористалось правом на подання відзиву на уточнені позовні вимоги.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Аргументи, доводи, клопотання учасників справи

Представник ОСОБА_1 , адвокат Скочиляс І. М., у поданих до суду заявах підтримала позовні вимоги, справу просила слухати у її відсутності та відсутності довірительки.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант`у судове засідання не з`явилось, про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

19 липня 2023 року на 143 км автодороги Одеса-Рені, у м. Татарбунари сталась дорожньо-транспортна пригода під час якої водій автомобіля марки «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом «SHMITZ GOTNA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «MAN TGA 18.440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

20 липня 2023 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до ЄРДР за № 0000829 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 понесла витрати на поховання ОСОБА_3 у розмірі 24 550,00 грн (а.с. 10-11).

20 червня 2024 року ОСОБА_1 направила на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування (витрати на поховання у розмірі 24 550,00 грн) (а.с. 7).

Під час розгляду справи, 19 лютого 2025 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сплачено ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 24 550,00 грн (а.с. 62).

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

У частині другій статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказаний висновок сформульований у постанові Верховного Суду України у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, відступу від вказаної правової позиції Верховним Судом не здійснено.

Встановивши, що відповідач отримав вимогу позивача 06 січня 2024 року і протягом 90 днів не виплатив суму страхового відшкодування (стаття 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 ) то позивач дійсно має право на стягнення з відповідача на свою користь пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 738,96 грн, трьох процентів річних у розмірі 644,21 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 939,86 грн, за період з 06 квітня 2024 року по 19 лютого 2025 року (день виплати суми страхового відшкодування).

Висновки за результатами розгляду справи

Звертаючись з вказаним позовом, ОСОБА_1 подала суду докази на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тому з урахуванням встановлених обставин справи, позовні вимоги останньої, в частині застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу частин другої, третьої та восьмої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 25 липня 2023 року у справі № 522/564/21 (провадження № 61-2623св23), від 25 червня 2024 року у справі № 203/121/20 (провадження № 61-2373св23), від 25 червня 2024 року у справі № 713/1116/22 (провадження № 61-5558св23).

На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Аналогічні висновки викладені у додаткових постановах Верховного Суду від 18 липня 2024 року у справі № 638/6000/22 (провадження № 61-13836св23) та від 23 травня 2024 року у справі № 757/5846/23-ц (провадження № 61-310св24).

Оцінка судом вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі

Під час розгляду цієї справи ОСОБА_1 адвокатом Скочиляс І. М. надавалася правнича допомога згідно з договором про надання правничої допомоги № 02.12.24 від 02 грудня 2024 року.

У вказаному договорі сторони узгодили, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції становить 8 000,00 грн.

У постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 444/2445/19, від 12 травня 2021 року у справі № 235/4969/19 зроблено висновок про те, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, що нівелює необхідність подання детального опису та свідчить про неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21 викладено правову позицію про те, що належними і допустимими доказами на підтвердження того, які роботи та послуги були надані адвокатом, може слугувати акт прийому-передачі послуг, а неврахування його як доказу та вимога суду щодо надання учасником справи детального опису виконаних робіт свідчить про прояв судом надмірного формалізму.

У детальному описі наданих послуг ОСОБА_1 вказано, що адвокатом Скочиляс І. М. надано такі послуги:

?усна консультація, аналіз документів, формування правової позиції 1000,00 грн (1 год);

?формування позовної заяви, додатків, копіювання документів відповідно до кількості сторін 3 500,00 грн (2 год 30 хв);

?написання відповіді на відзив 2 500,00 грн (2 год 30 хв);

?написання заяв про збільшення та зменшення позовних вимог та інших клопотань (долучення документів, проведення судового засідання в режимі відеоконференції, розгляд справи за відсутності позивача та представника) 1 000,00 грн (1 год).

До детального опису наданих послуг Вінницькій В. А. додано квитанцію до прибуткового ордера № 107 на суму 8 000,00 грн.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у відзиві на позовну заяву заперечувало проти розміру правничої допомоги вказуючи на те, що її розмір є неспівмірним та завищеним.

Під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що у цій справі вимога позивача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 8 000,00 грн не повністю відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи наведене, суд вважає, за необхідне стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді першої інстанції.

Керуючись положеннями Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, ст.ст. 524, 533-535, 625, 979 ЦК України, ст.ст. 76-82, 133, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 5 738,96 грн, три проценти річних у розмірі 644,21 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 939,86 грн, а всього: 9 323,03 грн (дев`ять тисяч триста двадцять три гривні 3 копійки).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, .

Суддя К. І. Олійник