П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Київ

Справа №755/19237/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/1331/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Савлук Т.В. 30 квітня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2023 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 81712,24 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 17700,40 грн., 3% річних у розмірі 5055,15 грн., а разом 104467, 79 грн. та судовий збір в розмірі 2684,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач здійснює надання послуг з централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_2 . Однак з жовтня 2016 року відповідачі своєчасно не вносили плату за отриманні послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з січня 2016 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість, що є предметом спору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 81712,24 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 4857,85 грн., та 3% річних у розмірі 2067,51 грн., а всього на загальну суму 88637, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в рівних частках в розмірі 894,67 грн., з кожного відповідача.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належним чином виконував договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу послуг постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Відповідач в свою чергу порушив умови договору щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму у розмірі 81712,24 грн, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. Відповідачами не надано до суду доказів в підтвердження того, що ними належним чином виконувалися умови договору, а тому позов підлягає задоволенню.

Відносно стягнення компенсаційних виплат за прострочення сплати вартості комунальних послуг, суд вказав, що позивачем правомірно були заявлені вимоги про стягнення сум передбачених ст. 625 ЦПК України лише за період до березня 2020 року. У зв`язку з тим, що з 12 березня 2020 року на території України було запроваджено карантин, на період дії якого заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період з березня 2020 року по дату завершення нарахування - жовтень 2023 року за надані послуги є помилковим та порушує норми матеріального права.

Не погодився із зазначеним рішенням суду позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій він посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму стягнення, виключивши із розрахунку нараховані з березня 2020 року суми 3 % річних та інфляційних втрат на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 530-IX.

Стверджує, що визначена нормами цього Закону заборона поширюються лише на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та не стосується нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, які є особливим видом відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України (у редакції, що діяла на час відкриття провадження та призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги позивач фактично виявив незгоду з рішенням суду в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат. Доводів щодо незгоди із стягнення основної суми боргу та штрафних санкцій апеляційна скарга не містить, а тому рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині відмов в стягненні 3% річних та інфляційних втрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріалами справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01 червня 2012 року № 198 (переоформлено рішенням від 21 червня 2016 року № 1159) видана Ліцензія на вид господарської діяльності - постачання теплової енергії /а.с. 24/

Відповідно до вимог п. 3.3. Статуту ТОВ «Євро-Реконструкція», основними видами господарської діяльності товариства серед іншого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам; надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої види /а.с. 21/.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511).

Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 09 жовтня 2023 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що у вказаній квартирі за період з 31 січня 2017 року по 09 жовтня 2023 зареєстровані ОСОБА_1 (дата реєстрації - 19 січня 1982 року), ОСОБА_2 (дата реєстрації - 30 червня 1992 року), ОСОБА_3 (дата реєстрації 19 березня 1996 року), ОСОБА_4 (дата реєстрації - 20 березня 2018 року) /а.с. 15/.

Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачами не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води

Відповідно до даних розрахунку суми боргу за послуги з постачання теплової енергії заборгованість відповідача становить на жовтень 2023 року 104467, 79 грн., яка складається з заборгованості за послуги з постачання теплової енергії починаючи з жовтня 2016 року у розмірі 41213,69 грн. та послуг з постачання гарячої води починаючи з січня 2016 року у розмірі 63254,1 грн., що підтверджується копіями наявних рахунків в матеріалах справи /а.с. 11-14/.

Правовідносини пов`язані зі стягненням заборгованості з житлово-комунальних послуг, а також стягнення заборгованості з спадкоємців врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі Закон ).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. А виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

В порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведеннявідносяться до комунальних послуг.

Виходячи з визначення наданим у п.п.2,6,13 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною 3 цієї статті також визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) на всій території України з 12 березня 2020 року було введено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

ЗакономУкраїни "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" №530-ІХ від 17 березня 2020 року були внесені зміни до ряду нормативно-правових актів. Проте, в пп.4 п.3 Перехідних положень до цього закону вказано, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

В порядку ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

З наведених обставин справи вбачається, що позивачем надаються послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач в позовних вимогах просив, зокрема, стягнути заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії з жовтня 2016 року та гарячого водопостачання, починаючи з січня 2016 року, яка становить 81712, 24 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 17700, 40 грн та 3% річних у розмірів 5055, 15 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, приймаючи до уваги наявну заборгованість відповідачів, вважав, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, а саме інфляційних втрат у розмірі 4857, 85 грн та 3 % річних у розмірі 2067, 51 грн лише за період по березень 2020 року, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 17 березня 2020 року заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, а також нарахування і стягнення судом 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки норми Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)»стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання.

Проте, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України так як не є неустойкою (штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних є правомірними і такими, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачу за прострочення виконання зобов`язання з оплати комунальних послуг.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та вимог позову, апеляційний суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, вважає, що понесені позивачем витрати у зв`язку з розглядом цієї справи підлягають компенсації пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а отже і компенсації підлягає 100% від сплачених позивачем витрат по сплаті судового збору. На стадії розгляду справи судом першої інстанції було здійснено розподіл витрат по сплаті судового збору солідарно з кожного відповідача по 1342, 00 грн (2684, 00 грн в загальному розмірі), в повному обсязі, таким чином в цій частині рішення суду першої інстанції не підлягає зміні. Разом з тим, додатково підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції в розмірі 4026,00 грн., по 1342 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 3 % річних у розмірі 5055, 15 грн та інфляційні втрати у розмірі 17700, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1342, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1342, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1342, 00 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук