Номер провадження: 22-ц/813/2208/25
Справа № 947/2840/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни, представника ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року, постановленого під головуванням судді Огренич І.В., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (далі ТОВ «ФК «Брайт-К») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк») про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за комплексним договором №5/3128658 від 28.09.2020 року в розмірі 175 911,05 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений кредитний договір №5/3128658, за умовами якого Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 96968,35 грн., строком користування кредитом з 28.09.2020 року по 27.09.2026 року.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, що підтверджується випискою за позичковим рахунком Позичальника.

05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» був укладений Договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Брайт-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором №5/3128658, загальна заборгованість за яким становить 175 911,05 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості їй було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, яку відповідачка проігнорувала та її вимоги не виконала.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року позов ТОВ «ФК «Брайт-К» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за Комплексним договором №5/3128658 від 28.09.2020, в розмірі 175 911 грн. 05 коп., яка складається з:

- заборгованості за тілом кредиту - 84 889 грн. 54 коп.;

- заборгованості за процентами за користування кредитом - 20 805 грн. 14 коп.;

- заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 70 216 грн. 37 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

01 липня 2024 року адвокат Мартинюк Ю.С., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, адвокат Мартинюк Ю.С., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянтзазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що наданий розрахунок заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Також апелянт вважає, що рішення суду обґрунтовано недопустимими та неналежними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , представникТОВ «ФК «Брайт-К» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для його скасування, а заочне рішення суду законним та таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання призначене на 25 лютого 2025 року представники ТОВ «ФК «Брайт-К» та АТ «Креді Агріколь Банк» не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 141, 141 зв.б.).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Мартинюк Ю.С., дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.09.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений кредитний договір №5/3128658, за умовами якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 96 968,35 грн., строком користування кредитом з 28.09.2020 року по 27.09.2026 року.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), надалі - Графік платежів по кредиту, як День повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Згідно п.1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальнику для погашення заборгованості за Комплексним договором №4/3128658, укладеним між Банком та Позичальником 21.03.2019 року.

У відповідності до п.1.3. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує щомісячно проценту винагороду (надалі - проценти) у розмірі 11 % річних (фіксована процентна ставка), проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту та щомісячно сплачує комісійну винагороду (надалі - комісія) за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% від суми кредиту, зазначеної в п.1.2. Договору.

Згідно п.2.1. Кредитного договору надання кредиту здійснюється безготівково шляхом перерахування коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості за договором, визначеного в п.1.2. Договору, в сумі, визначеній п.1.1. Договору, видача кредиту готівкою не передбачена.

Відповідно до п.2.6 Кредитного договору встановлено, що Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також угодами про забезпечення, будь-якій третій особі повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про Позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку Банк вважатиме доцільною.

Згідно п.5.1. Кредитного договору встановлено, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісією (якщо передбачено) згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми простроченого платежу.

Банк виконав свої обов`язки за Кредитним договором №5/3128658 від 28.09.2020 належним чином, що підтверджується випискою за позичковим рахунком Позичальника.

05.08.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» був укладений Договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №2-2021.

Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №5/3128658 від 28.09.2020 року, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості їй було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, яку остання не виконала.

Також судом встановлено, що загальна заборгованість відповідача за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №5/3128658 від 28.09.2020 року становить 175 911,05 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 84 889,54 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 20 805,14 грн.; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 70 216,37 грн.

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Брайт-К» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84 889,54 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 20 805,14 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З кредитного договору вбачається, що позивачем був наданий кредит на строк користування з 28.09.2020 року по 27.09.2026 року, та відповідач відповідно до умов укладеного договору повинен був щомісячно погашати наданий кредит.

Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 05 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло право кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Позивачем у зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу за кредитним договором 19.11.2021 року за № 914 було направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 15.11.2021 року.

Судом вірно встановлено, що відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого має заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84 889,54 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 20 805,14 грн.

На підставі вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 84 889,54 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 20 805,14 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 70 216,37 грн., оскільки вважає, що суд дійшов до такого висновку помилково, за наступних підстав.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № 500958141 від 28 серпня 2014 року про сплату позичальником на користь банку комісій є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».

Умовами кредитного договору (п. 1.3.2. договору) встановлено щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,3% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.2. Договору.

Таким чином, зазначена винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц.

Однак, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за комісією, оскільки відповідно до кредитного договору АТ «Креді Агріколь Банк» на укладення комплексного договору №5/3128658 від 28.09.2020 року, комісія була встановлена банком за обслуговування кредитної заборгованості, тобто є платою за послуги, що супроводжує кредит.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 70 216,37 грн., у зв`язку з чим рішення підлягає зміні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні, з ухваленням постанови, про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Брайт-К» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84 889,54 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 20 805,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. (а.с. 5).

ОСОБА_3 при зверненні до суду апеляційної інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 4524 грн. (а.с. 95).

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з урахуванням задоволених позовних вимог у розмірі 105694,68 грн., з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1816,80 грн., а з ТОВ «ФК «Брайт-К» на користь ОСОБА_1 за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1809,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Мартинюк Юлії Сергіївни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року змінити.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, ) заборгованість за комплексним договором №5/3128658 від 28.09.2020 року в розмірі 105 694 гривні 68 копійок, яка складається з:

- заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84 889 гривень 54 копійки;

- заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 20 805 гривень 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, ) витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1 816 гривень 80 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 809 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 березня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда