Справа № 183/1159/24
№ 2/183/772/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Болкарьової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» про повернення земельної ділянки,

за участю:

представника позивача адвоката Жирухіна Ю.В.,

представника відповідача ТОВ «АП «Придніпровське» адвоката Приходька І.С., суд

у с т а н о в и в :

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро», у якому просить зобов`язати ТОВ «АП «Придніпровське» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського (нині Самарівського) району Дніпропетровської області.

Позов мотивовано тим, що відповідно до державного акту на право власності на землю серії І-ДП № 130220, виданого 09 грудня 2002 року Новомосковською РДА та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 25636 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. На початку 2023 року позивач дізнався про існування зареєстрованих в держреєстрі речових прав на вказану земельну ділянку орендних відносин з АП «Придніпровське». Посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка перебувала у користуванні АФ «Олімпекс-Агро» за усною домовленістю щодо обробітку земельної ділянки, яка з 2018 року оброблялася АП «Придніпровське», однак договору оренди він з АФ «Олімпекс-Агро» не укладав.

05 липня 2023 року позивач направив АП «Придніпровське» заяву, якою просив надати йому оригінали договору оренди та додаткових угод, на підставі яких існують орендні правовідносини, однак таке звернення було проігнороване. Після особистого звернення до АП «Придніпровське» - йому був наданий його примірник оригіналу договору оренди б/н від 15.03.2005 року між ОСОБА_1 та АФ «Олімпексі-Агро», після ознайомлення з яким він пересвідчився, що такого договору він не укладав, а підпис, що міститься в договорі належить не йому.

20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України з метою проведення почеркознавчого дослідження, за висновками якого у вказаному договорі оренди підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 .

Позивач стверджує що договір оренди з ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» він не укладав і не підписував, волевиявлення та наміру на його укладення він не мав, а підпис в зазначеному договорі вчинений іншою особою. З огляду на те, що договір оренди земельної ділянки, б/н від 15 березня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» він не підписував, між ним та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», як і з ТОВ АП «Придніпровське» жодних зобов`язань не виникло. Відсутність його підпису у договорі оренди свідчить про відсутність його волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов`язків, а тому з огляду на вимоги ст.ст. 11, 15, 16, 202, 207, 391, 626, 627, 638, 792, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 124, 126 ЗК України, ЗУ «Про оренду землі» - просить задовольнити позов.

Відповідачем ТОВ «Агрофірма «Олімпекс-Агро» відзиву на позов не подано. Подана заява про визнання ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» неналежним відповідачем, з підстав того, що позивачем не зазначено чим порушені з боку ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» права позивача, а єдиними вимогами позивача є повернення від ТОВ АП «Придніпровське» його земельної ділянки, а тому з огляду на вимоги ст. 49, 50, 51, 53 ЦПК України вважає, що товариство є неналежним відповідачем.

Відповідачем «Аграрне підприємство «Придніпровське» поданий відзив на позов, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнані, та просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву посилається на те, що між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та належить позивачу на праві приватної власності, який 15 березня 2005 року зареєстрований у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі. Між сторонами також підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки. В подальшому у договір оренди були внесені зміни, про що підписано додаткову угоду б/н від 13.12.2016 року, в якій текст договору викладений у новій редакції. 29 березня 2018 року між ОСОБА_1 , ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» та ТОВ АП «Придніпровське» укладено додаткову угоду про заміну сторони на внесення змін до договору оренди, а також підписаний акт приймання-передачі об`єкта оренди, на підставі яких ТОВ АП «Придніпровське» стало новим орендарем вказаної земельної ділянки.

Так, позивач у своєму позові посилається на наявність усної домовленості між ним та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» щодо користування його земельною ділянкою, в той час, як жодним чином не зазначає в чому відбулося порушення його прав.

Також з 2018 року після того, як новим орендарем земельної ділянки позивача стало ТОВ АП «Придніпровське» - товариство належним чином виконує умови укладеної додаткової угоди, обробляє земельну ділянку відповідно до призначення, сплачує відповідні податки та сплачує орендну плату. Крім того, між позивачем та ТОВ АП «Придніпровське» не існує більше жодних зобов`язань крім зобов`язань з оренди земельної ділянки площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належить позивачу. Тобто фактично договір оренди виконувався і жодним чином порушень прав позивача не відбулося.

Враховуючи, що єдиною підставою того, що договір оренди між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», зареєстрований 15.03.2005 року не укладався позивач зазначає наявність експертного дослідження; в той час як не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, а тому такий договір має розглядатися як укладений та чинний, якщо тільки він не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Крім того, твердження позивача на те, що наданий на дослідження примірник договору оренди був наданий позивачу при особистому зверненні до ТОВ АП «Придніпровське» є недостовірними, тому як ОСОБА_1 до товариства з такими заявами ані особисто, ані через представників не звертався. А поштове повідомлення, на яке посилається у своєму позові ОСОБА_1 неможливо відслідкувати через те, що минув піврічний термін, у який зберігається така інформація, а опис вкладення неможливо ідентифікувати. А тому товариству не зрозуміло який документ був досліджений експертом.

З огляду на зазначене та вимоги ст.ст. 15, 319, 205, 207, 626, 628, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-78, 81, 89, 110 ЦПК України у задоволенні позову просять відмовити.

Представником позивача адвокатом Ямковим В.Ф. поданий відповідь на відзив на позов, у якому він посилається на те, що між позивачем та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», а пізніше ТОВ АП «Придніпровське» існували позадоговірні відносини (в усній формі), на підставі усної домовленості позивач отримував орендну плату. Однак з Державного реєстру речових прав позивачу стало відомо про існування Договору оренди б/н нібито укладеного 15.03.2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», додаткової угоди б/н від 20.04.2018 року з ТОВ АП «Придніпровське» та ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» та ОСОБА_1 , відомості про реєстрацію яких 18 серпня 2018 року внесені держреєстратором. Тобто між позивачем та відповідачами фактично існують орендні відносини на підставі договору оренди у письмовій формі, умови якого не були підписані (погоджені) ОСОБА_1 , а були підписані іншою особою, що підтверджується відповідним висновком експертного дослідження від 05.12.2023 року.

Щодо посилання ТОВ АП «Придніпровське» на укладення 13 грудня 2016 року договору оренди в новій редакції звертає увагу, що відповідно до інформації з ДРРП відсутня інформація щодо реєстрації такої додаткової угоди від 13.12.2016 року, якою нібито положення договору оренди було викладено в новій редакції, а тому є неукладеною.

Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представником відповідача ТОВ АП «Придніпровське» - адвокатом Руднєвою І.В. подані заперечення, у яких посилається на те, що позивачем не спростовано виконання умов орендних відносин щодо земельної ділянки позивача, отримання ним орендної плати; а також звітування ТОВ АП «Придніпровське» перед податковою щодо оренди земельної ділянки позивача, що виключає посилання сторони позивача щодо усної домовленості між сторонами щодо користування земельною ділянкою.

У задоволенні позову просить відмовити

12 лютого 2024 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області до провадження суду прийнятий позов ОСОБА_1 , відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче провадження у справі.

09 вересня 2024 року підготовче провадження у справі ухвалою суду закрите, призначено справу до судового розгляду.

14 січня 2025 року представником відповідача ТОВ АП «Придніпровське» - адвокатом Приходько І.С. подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги позивача та посилаючись на ті ж підстави, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Щодо посилань сторони відповідача на те, що висновок експертного дослідження є неналежним доказом, то з огляду на те, що ОСОБА_1 звернувся до експертної установи ще до подання позову до суду відповідною установою відповідно до чинного законодавства наданий висновок експертного дослідження; відповідачем жодним чином не спростовані висновки дослідження, незгода з термінами проведення дослідження не може слугувати підставою визнання його недійсним. А вимоги ст. 106 ЦПК України розповсюджуються лише в разі проведення експертизи на замовлення учасників справи, в той час як дослідження проведене ще до звернення до суду з позовом. Тобто ОСОБА_1 ще не був учасником справи. Щодо заяви ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» щодо неналежного відповідача, то вважає, що це право позивача пред`являти вимоги до тієї особи, яка порушила її права. Враховуючи, що ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» жодним чином не спростовує подальшу передачу нібито-своїх прав орендаря за договором від 15.03.2005 року, який ОСОБА_1 не укладався, то саме через це товариство також є належним відповідачем. Щодо заяви про застосування строків позовної давності, то зазначив, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Враховуючи, що умови договору оренди з позивачем, як власником земельної ділянки не погоджені, чим порушені його права як власника земельної ділянки, на підставі вимог ст.ст. 319, 1212, 1213 ЦК України просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, шляхом його повернення.

Представник ТОВ АП «Придніпровське» в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з причин, визначених у відзиві та запереченнях. Заяв про призначення експертного дослідження не заявляє, тому як вважає висновок експертного дослідження неналежним доказом. Сам позивач посилається на те що земельна ділянка перебувала у користуванні спочатку у ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», потім ТОВ АП «Придніпровське», з 2018 року ОСОБА_1 отримував орендну плату від ТОВ АП «Придніпровське, тобто договір оренди виконувався сторонами; позивач на дослідження надав лише договір оренди від 15.03.2005 року, в той час як не досліджений експертною установою акт приймання-передачі земельної ділянки, що також підтверджує факт виконання умов договору оренди. Підтримує заяву про застосування строків позовної давності з огляду на те, що позивач з 2018 року отримує оренду плату від ТОВ АП «Придніпровське», а тому вважає, що посилання позивача на те, що про існування письмового договору оренди від 15.03.2005 року йому стало відомо у 2023 року є необґрунтованими, при цьому з позовом до суду звернувся лише в лютому 2024 року, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявив.

Представник ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши представника ОСОБА_1 , представників ТОВ АП «Придніпровське», дослідивши заяви по суті справи подані сторонами, а також письмові докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на землю серії І-ДП № 130220, виданого 09 грудня 2002 року Новомосковською РДА та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 25636 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Самарівського (раніше Новомосковського) району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №363239915 від 25 січня 2024 року земельна ділянка, площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права, зареєстрованого 18 серпня 2018 року зареєстроване право оренди земельної ділянки: Орендар: ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське», орендар: ОСОБА_1 документи, подані для державної реєстрації: Додаткова угода до Договору оренди землі: б/н виданий 13.07.2009, сторони: ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», ОСОБА_1 ; Договір оренди земельної ділянки, б/н виданий 15.03.2005, сторони: ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», ОСОБА_1 ; додаткова угода до Договору оренди землі, б/н виданий 20.04.2018, сторони: ТОП «АП «Придніпровське», ТОВ АФ «Олімпекс-Агро», ОСОБА_1 .

Згідно з договором оренди земельної ділянки б/н від 2003 року, зареєстрованим у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 15 березня 2005 року за № 04:05:126:01396, земельна ділянка кадастровий номер :02:021:0323, розташована на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 3,25 га, що належить позивачу була передані в оренду ТОВ АФ «Олімпекс-Агро».

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 стверджує, що він такий договір не укладав, не підписував, підпис у договорі вчинений іншою особою. На підтвердження чого, ним наданий висновок експертного дослідження № ЕД-19/104-23/37462-ПЧ від 05.12.2023 року складене експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС на підставі звернення ОСОБА_1 . Так, відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/104-23/37462-ПЧ від 05.12.2023 року Дніпропетровського НДЕКЦ МВС підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки б/н від 2003 року, зареєстрованого у Новомосковському державному земельному кадастровому центрі, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 15 березня 2005 року за № 04:05:126:01396, інформація про який була внесена в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 18 серпня 2018 року, номер запису про інше речове право: 27655509 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Водночас суд з`ясував, що позивач отримував від ТОВ «АП «Придніпровське» орендну плату згідно договору, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями за 2021-2023 р.р., а також відомостями про наявність земельних ділянок у користуванні ТОВ АП «Придніпровське» від 10.10.20-19, 24.07.2020, 12.02.2021, 17.02.2022; розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за 2023 рік від 12.07.2023.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що за усною домовленістю позивач, дозволив відповідачам використовувати земельну ділянку за плату, однак договір оренди він не укладав, умови договору не погоджував. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 договір оренди, б/н від 15.03.2005 року не підписував, а тому у цьому випадку відсутнє волевиявлення позивача на встановлення його цивільних прав та обов`язків щодо укладання договору оренди землі, яка перебуває у його власності.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно, або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на дату, зазначену у договорі оренди) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про повернення земельної ділянки, посилаюсь на те, що він договір оренди не підписував, його умови не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє у поверненні використовуваної земельної ділянки позивачу як власнику цієї земельної ділянки, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Враховуючи підстави позову, наведені у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача на те, що висновок експертного дослідження не є належним доказом, тому, як стороною відповідача не заявлене клопотання про проведення експертизи, та/або не надано іншого висновку. Не спростовано будь-яким чином факту того, що підпис на договорі оренди виконаний не позивачем. Експертом в судовому засіданні надані пояснення щодо проведення дослідження, а також роз`яснено, що заявник звернувся до експертної установи для проведення дослідження до звернення до суду. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Щодо заявленого стороною відповідача застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. У п.п. 7.33 7.35 постанови ВП ВС у справі 145/2047/16-ц від 16.06.2020 року зазначено, що Верховний Суд України вказав таке: «Судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України». За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від цього висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. А тому підстав для застосування строку позовної давності немає.

Також суд відхиляє заяви відповідачів з приводу того, що ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» є неналежним відповідачем тому як сторонами договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав, є саме ТОВ АФ «Олімпекс-Агро» та ОСОБА_1 .

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, а також понесені витрати для проведення дослідження для звернення до суду з позовом зазначені витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 244, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське», Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» про повернення земельної ділянки задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 3,25 га, кадастровий номер :02:021:0323, яка розташована на території Василівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» на користь ОСОБА_1 : витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,6 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1720,8 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Олімпекс-Агро» на користь ОСОБА_1 : витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,6 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1720,8 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне підприємство «Придніпровське» (, адреса місцезнаходження: вулиця Лесі Українки, будинок 10, село Голубівка Новомосковського Дніпропетровської області, 51230).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Олімпекс-Агро» (, адреса місцезнаходження: вулиця Лесі Українки, будинок 10, село Голубівка Новомосковського Дніпропетровської області, 51230).

Повний текст рішення виготовлений 10 березня 2025 року.

Суддя І.Г.Дубовенко