КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-з/947/6/25
УХВАЛА

11.03.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити за власний рахунок самовільно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_1 та самовільно встановленого металевого сітчатого паркану за вищевказаною адресою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі.

07.10.2022 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення провадження по цій справі до набранням законної сили судовим рішенням по справі №947/23075/22.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, судом 01.11.2022 року постановлено ухвалу, якою вказане клопотання задоволено та зупинено провадження по цивільній справі №947/37558/21, до набрання законної сили рішення суду за наслідком розгляду цивільної справи №947/23075/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності.

25.11.2024 року до суду надійшло клопотання від представника позивача Одеської міської ради Вишнивецької Анастасії Олегівни про поновлення провадження по справі, у зв`язку з набранням законної сили постанови Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 року по цивільній справі №947/23075/22.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.01.2025 року провадження по справі поновлено та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

У підготовче судове засідання призначене на 11.03.2025 року з`явились представники сторін по справі.

Представник позивача Одеської міської ради заявив про підтримання поданої на стадії підготовчого провадження заяви про забезпечення позову, у відповідності до якого просить суд вжити по даній справі заходи забезпечення позову шляхом: встановлення заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в том числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на об`єкт загальною площею 36,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; накладення арешту на об`єкт загальною площею 36,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування даної заяви представник позивача у заяві посилається на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ДРРПНМ), ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року №1-421, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори міста Одеси Пенчевим К.Л., набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 101, номер запису: 36484942). Того ж дня державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори міста Одеси Пенчевим К.Л. прийнято рішення № 52224410 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вищевказане майно. З інформаційних даних ДРРПНМ вбачається, що загальна площа вказаної квартири становить 36,7 кв.м., житлова площа 20,0 кв.м.

Згідно з листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (УДАБК ОМР) від 20.11.2020 року № 01-15/169ф, УДАБК ОМР із залученням представників Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 17.11.2020 року здійснено комісійне обстеження об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого зафіксовано, що власником квартири АДРЕСА_1 проведено будівельні роботи з будівництва прибудови до квартири на першому поверсі, орієнтовною площею 24,0 кв.м. з безпосереднім виходом на прибудинкову територію.

Як вказує представник позивача, відповідно до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня реєстрація дозвільних документів за вказаною адресою.

Як вбачається з листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 10.12.2020 року № 01-11/5395, за даними архіву та відділу загального листування містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на земельній ділянці за вищевказаною адресою в Департаменті архітектури та містобудування ОМР не зареєстровані. В журналі реєстрації дозволів Інспекції ДАБК м. Одеси дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 не значиться.

Листом від 22.09.2021 року № 4036-02/544 Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надало копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , відповідно до якого квартира не обладнана балконом (терасою) та/чи лоджією.

За наслідком чого, представник позивача стверджує, що у діях відповідача вбачаються ознаки самочинного будівництва, що також обумовлено тим, що замовником будівництва проведено будівельні роботи з будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_3 за відсутності дозвільної документації, що свідчить про її незаконність.

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Додатково представник позивача вказує, що у зв`язку з викладеним, він вважає, що існують об`єктивні побоювання, що до закінчення розгляду даної справи відповідач може і надалі змінювати технічні характеристики об`єкту, здійснити його поділ/виділ тощо, що призведе до численного уточнення позовних вимог та порушить принцип розумності строків розгляду справи.

Тому, Одеська міська рада вважає доцільним та наявними підстави для забезпечення позову в даній справі шляхом: накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна та заборони вчинення реєстраційних дій щодо даного об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою, з метою запобігання здійсненню подальшого відчуження спірного майна його власником під час розгляду справи у суді, внаслідок чого для відновлення прав позивача, необхідно буде докласти значних зусиль, що полягатимуть у необхідності звернення із аналогічним позовом до нового власника, права якого також можуть бути порушені внаслідок такого відчуження.

Вказані пояснення викладені у заяві, представником позивача у підготовчому судовому засіданні 11.03.2025 року були підтримані та наголошувалось представником на підтриманні і задоволенні заявлених вимог про забезпечення позову.

Представник відповідачки у підготовчому судовому засіданні 11.03.2025 року заперечував проти задоволення вказаної заяви, з посиланням на її необґрунтованість, а також стверджуючи, що відповідною не вчиняються жодні дії, які б стверджували її намір спрямований на відчуження чи зміни характер спірного нерухомого майна, що свідчить про відсутність ризиків з можливого ускладнення виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заявлених заходів забезпечення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши подану до суду заяву та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, вбачається, що предметом позову в даній справі є звільнення відповідачкою земельної ділянки, загальною площею 50 кв.м., яка як вказує позивач самовільно зайнята ОСОБА_1 за наслідком вчинення дій з самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_3 та самовільно встановленого металевого сітчатого паркану за вказаною адресою.

В рамках перевірки підстав для забезпечення позову, судом у відповідності до наданої до позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №286764065 від 25.11.2021 року встановлено, що дійсно нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 , належить на праві власності відповідачеві по справі ОСОБА_1 .

Отже, предметом доказування в даній справі є встановлення вчинення відповідачкою самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_3 та самовільно встановленого металевого сітчатого паркану за вказаною адресою, та чи є відповідні дії наслідком самовільного зайняття земельної ділянки, загальною площею 50 кв.м., за даною адресою.

За наслідком чого, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі виник спір стосовно підстав та вчинення відповідачкою дій з будівництва прибудови до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_3 та самовільно встановленого металевого сітчатого паркану за вказаною адресою, та чи є відповідні дії наслідком самовільного зайняття земельної ділянки, загальною площею 50 кв.м., за даною адресою.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає обґрунтованими доводи про необхідність та наявними підстави для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом встановлення заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в том числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень, у тому числі спрямовані на відчуження, щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що буде співрозмірним заходом забезпечення позову з заявленими позовними вимогами, пов`язаний з предметом спору і позову по справі, а невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, здійснені додаткові дії з будівництва/реконструкції спірного об`єкту нерухомості, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову у вказаній частині.

Ухвалюючи судове рішення та вжиття заходів забезпечення позову у вказаний спосіб, судом враховується, що у відповідності до роз`яснень Верховного Суду викладених у постанові від 19.02.2021 року по справі № 643/12369/19, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

В контексті встановлених обставин справи, з врахуванням вище наведеного та роз`яснень суду касаційної інстанції, суд вважає що визначений спосіб заходів забезпечення позову по даній справі шляхом встановленої заборони, також попереджає вчиненню дій спрямованих на відчуження нерухомого майна, а відтак у додатковому вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд вважає безпідставними.

На підставі викладеного, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню у вищевикладений спосіб.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача з користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, має право після застосування судом заходів забезпечення позову на звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/37558/21 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, а саме:

-Встановити заборону органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в том числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень, у тому числі спрямовані на відчуження, щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Зазначити, що за даною ухвалою суду, як виконавчим документом:

- Стягувач Одеська міська рада, , місцезнаходження: 65026, м. Одеса, площа Думська, 1.

- Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.