Справа №534/95/25
Провадження №2/534/37/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі головуючого судді Малюк М.В.,

за участі секретаря судового засідання Савченко Я.О.,

учасники справи не з`явилися,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокатка Харук Ольга Сергіївна, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивачів та відповідача

1. ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 15.01.2025 діє представник адвокатка Харук О.С., та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просять усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заявлені вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 є власницею кімнати АДРЕСА_2 . У цій квартирі зареєстрована позивачка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2015 році ОСОБА_1 надала вказану кімнату для тимчасового безоплатного проживання відповідачці ОСОБА_3 . Остання не є членом сім`ї ОСОБА_1 та проживає в зазначеній квартирі без реєстрації місця проживання. Позивачі неодноразово повідомляли відповідачку про необхідність звільнити квартиру. В липні 2024 року у позивачки ОСОБА_2 виникла необхідність повернутися до зареєстрованого місця проживання. Відповідачка донині квартиру не звільнила, чим порушується право власності позивачки ОСОБА_1 вільно здійснювати правомочності власника майна, а позивачки ОСОБА_2 проживати в зареєстрованому житлі разом із членами своєї сім`ї. 17 грудня 2024 року відповідачеві було направлено лист з вимогою звільнити квартиру, в якій остання проживає б

ез законних підстав, у строк до 01.01.2025. У зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не звільняє квартиру, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом порушених прав у зазначеній в позові спосіб.

3. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву на позов.

Заяви (клопотання) учасників справи . Процесуальні дії у справі

4. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

5. Представником позивача ОСОБА_1 , адвокаткою Харук О.С., подане клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

6. Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Проти прийняття рішення у справі в заочному порядку не заперечувала.

7. Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Але подала суду заяву, в якій просить розгляд справ провести у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, процесуальні наслідки визнання позову їй зрозумілі.

8. 07.02.2025 Комсомольським міським судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою відкрите провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

9. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України.

10. Згідно з частиною 6 статі 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

11. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини 4, 5 статті 268 ЦПК України).

12. Повне судове рішення складене 10.03.2025.

Фактичні обставини, встановлені Судом

13. Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно, кімната за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,3 м2, житловою площею 24,4 м2 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 23.01.2015, виданого на підставі розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Комсомольської міської ради Полтавської області №162 від 23.12.2014.

14. Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади Горішньоплавнівської територіальної громади №2025/000559026 ВІД 15.01.2025, №2025/000559336 від 15.01.2025, №2025/000559585 від 15.01.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

15. Згідно з актом від 26.02.2025, складеним КЖРЕП № 1, відповідачка ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року по теперішній час. Відповідачка проживає в означеному житлі без реєстрації місця проживання в ньому.

16. 17.12.2024 представником в інтересах ОСОБА_6 відповідачці за адресою проживання в спірному житлі направлено вимогу про звільнення кімнати за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 01.01.2025.

17. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №078, зазначену вимогу про звільнення кімнати відповідачка ОСОБА_3 отримала 20.12.2024.

18. Проте, відомості про звільнення відповідачкою кімнати за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Норми права, застосовані Судам. Позиція Суду

19. Зважаючи на предмет спору, для вирішення спірних правовідносин належать застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України, що регулюють правовідносини з приводу права власності, правомочностей власника, користування чужим майном, норми Житлового кодексу України щодо підстав та умов виселення, міжнародних актів та практики Європейського Суду як джерел права стосовно захисту права власності.

20. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

21. Разом з тим у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

22. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

23. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

24. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

25. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

26. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

27. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

28. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

29. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

30. Отже, виселення осіб з житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

31. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

32. У своїх висновках суд застосовує правові позиції Верховного Суду в постанові від 20.04.2022 у справі № 495/2643/17 (провадження №61-9325св21).

33. У спірних правовідносинах права позивачки, яка є одноособовою власницею кімнати, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

34. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

35. Згідно із статтею 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

36. Стаття 109 Житлового кодексу Української РСР передбачає, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

37. Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

38. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6- 2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

39. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов таких висновків.

40. Згідно зі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

41. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

42. Згідно з вимогами статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

43. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачкою ОСОБА_3 (пункт 7 описової частини цього рішення) позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

44. Зокрема, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею кімнати за адресою: АДРЕСА_1 . Цією кімнатою без відповідних правових підстав користується відповідачка ОСОБА_3 , яка не є ані членом сім`ї власниці цього майна, ані членом сім`ї іншої позивачки ОСОБА_2 , зареєстрованим місцем проживання якої є спірна кімната.

45. Діючи добросовісно власницею квартири було подано відповідачці вимогу про звільнення належного ОСОБА_1 житла, надавши відповідачеві достатній строк для забезпечення вчинення цих дій та пошуку житла.

46. Але відповідачка в добровільному порядку не звільнила вказане приміщення, тим самим чинить позивачам, як власниці кімнати, так і її користувачеві, перешкоди в реалізації відповідних прав, зокрема щодо ОСОБА_1 права власності, стосовно ОСОБА_2 права користування чужим майном за фактом реєстрації місця проживання в ньому.

47. Ураховуючи те, що відповідачка не є власником майна, членом сім`ї власника, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, то і користуватися цим майном для проживання не має права.

48. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок щодо застосування статті 391 ЦК України, згідно з яким: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав».

49. Зважаючи на це, спираючись на правові висновки Верховного Суду (пункти 32, 38, 48 мотивувальної частини цього рішення) суд доходить висновку, про обґрунтованість підстав для захисту прав позивачів, зокрема, усунення перешкод у користуванні спірним житлом та виселення відповідачки із вказаного приміщення.

50. З огляду на викладене, ураховуючи визнання відповідачкою позову, суд зазначає про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у спосіб, обраний позивачами.

Розподіл судових витрат

51. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положень ст.141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

52. Отже з урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивачу ОСОБА_2 необхідно повернути 50 % судового збору, сплаченого нею при подачі позову та з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

53. Керуючись ст ст. 12, 81, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокатка Харук Ольга Сергіївна, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Управлінню Державної казначейської служби України у м. Горішні Плавні Полтавської області повернути ОСОБА_2 сплачений на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 50 %, а саме у сумі 605 грн 60 коп. за квитанцією № 2061294 від 10.01.2025.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі по 605 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 10.03.2025.

Повне ім`я позивача 1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Повне ім`я позивача 2: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .
Повне ім`я відповідача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя М.В.Малюк