Справа № 396/2035/24
Провадження № 2/396/52/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого - судді Цесельської О.С., за участю секретаря судового засідання Кравченко І.В., представника позивача - адвоката Єльнікової Н.О., представника відповідача - адвоката Тупало М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні під час судового розгляду в залі суду в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом повернення її у користування і розпорядження та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав про право оренди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Єльнікова Н.О. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,91 га, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. 25 вересня 2012 року в Управлінні Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області було зареєстровано за № 03031 договір оренди між ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_2 , укладений 20.08.2012 року в с. Рівне Новоукраїнського району, вказаний договір оренди укладено на строк 15 років. Разом з тим, ОСОБА_1 не укладала та не підписувала такий договір оренди, в серпні 2012 року перебувала за межами Кіровоградської області. Про укладення договору вона дізналася наприкінці осені 2012 року. Коли вона звернулася до ОСОБА_2 , він повідомив, що спірний договір оренди було підписано її сином та вказав, що через 5 років поверне їй земельну ділянку. У 2017 році ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 про намір повернути земельну ділянку, але, зважаючи на прохання ОСОБА_2 , дозволила користуватися земельною ділянкою на 1 рік. У 2019 році вона звернулася до ОСОБА_2 та повідомила, що більше не бажає, щоб той орендував та обробляв її землю. На що ОСОБА_2 повідомив, що землю поверне їй після закінчення строку дії договору оренди, тобто у серпні 2027 року. У квітні та грудні 2023 року відповідач виплатив позивачці орендну плату за 2022 2023 роки в сумі по 25000 гривень за кожний рік. Позивач отримала вказані кошти, так як вважає, що відповідач користується її землею, тому повинен її оплатити, але все рівно бажає повернути собі свою земельну ділянку, оскільки договору оренди від 20.08.2012 року не підписувала, тому звернулася до суду з зазначеним позовом.

Представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, в якому прохав у задоволенні позову відмовити, вказавши що з 2013 року земельна ділянка, належна ОСОБА_1 перебуває у користуванні ОСОБА_2 . За користування земельною ділянкою ОСОБА_1 отримує орендну плату, про що зазначає в розписках, написаних власноруч. Наведені обставини спростовують твердження ОСОБА_1 про її необізнаність про укладення договору. Оскільки договір фактично виконувався обома сторонами, такий договір не можна вважати неукладеним, тому прохав у позові відмовити.

Під час судового розгляду позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, прохали позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, прохав у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:1117, загальною площею 5,91 га, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. (а.с.14 - 19).

20 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,91 га, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області строком на 15 років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоукраїнському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від25.09.2012 року за № 03021. Відповідно до п. 4 договору оренди землі, розмір орендної плати за цим договором становить 3764, 01 грн, що відповідає 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року (а.с.10).

Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: земельна ділянка площею 5,9102 кадастровий № :02:002:1117, номер запису про інше речове право 57005628, дата, час державної реєстрації 02.10.2024 року, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, дата укладання договору 25.09.2012 р. строк 15 років, дата закінчення дії 25.09.2027 року; сторони: орендодавець - ОСОБА_1 , орендар - ОСОБА_2 (а.с.17).

Звертаючись до суду з позовом позивачка стверджує, що зазначений вище договір оренди землі не підписувала.

Відповідно до висновку експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ від 21.12.2021 року № 4290/5440-5442/21-27, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 20.08.2012 року у реквізиті підписи в графі «орендодавець» підписи знизу з правого боку на зворотному боці аркуша, в акті встановлення меж земельної ділянки в натурі до договору оренди землі від 20.08.2012 року в реквізиті підписи в графі «орендодавець» перший підпис знизу з правого боку на аркуші та в акті приймання передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 20.08.2012 року в реквізиті підписи в графі «орендодавець» перший підпис знизу з правого боку на аркуші, - виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою. (а.с. 31-37).

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.216.24, 6.35-6.39 постанови від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зазначила про таке: «У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 6 статті 3 ЦК України).

У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium («заборона суперечливої поведінки»), згідно із якою ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні позивачка обґрунтовувала заявлені позовні вимоги тим, що вона не підписувала договір оренди землі від 20.08.2012 року з відповідачем, тому він є неукладеним, що також доводиться висновком експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ від 21.12.2021 року № 4290/5440-5442/21-27 2708/23-27.

Разом з тим, позивачкою не заперечувалося, що їй було відомо що такий договір оренди підписав її син, відповідач з 2012 року користувався земельною ділянкою позивачки, сплачував орендну плату. В обгрунтування заперечень позовних вимог відповідач надав розписки позивачки про отримання нею орендної плати, зокрема, за 21.07.2013 року в сумі 5000 гривень, за період з 2013 - 2019 роки в сумі 25000 гривень від 22.08.2013 р., за 2019 рік в сумі 20000 гривень від 02.09.2019 р., за 2020 рік в сумі 25000 гривень 15.12.2020 року, за 2022 рік в сумі 25000 гривень від 18.09.2022 р., аванс за 2023 рік в сумі 15000 від 21.05.23 р., та взяла в рахунок орендної плати в сумі 5000 гривень від 09.08.2023 р.

Хоча позивач отримання нею орендної плати визнала лише частково, відповідних клопотань про проведення судово - почеркознавчої експертизи не заявляла.

Крім того, відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу щодо ОСОБА_1 , є інформація про отримання доходу від ОСОБА_2 у сумі 25000 гривень у квітні 2023 року, вид доходу - надання зем. ділянки с/г призначення в оренду, емфітевзис та у грудні 2023 року від ОСОБА_2 у сумі 25000 гривень, вид доходу - надання зем. ділянки с/г призначення в оренду, емфітевзис. (а.с.40,41)

Відповідно висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц, що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 Цивільного кодексу України, якщо договір оренди (найму) земельної ділянки хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю і чи приймав він таку оплату.

Очевидно, що дії позивача, яка отримувала орендну плату від відповідача, та не заперечує, що саме відповідач користувався її земельною ділянкою, а згодом вказує, що договір оренди є неукладеним, суперечать її попередній поведінці (отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Отже, позивач не спростувала презумпцію чинності договору оренди від 20.08.2012 року, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та усунення перешкод у її користуванні.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги впредставником відповідача суду надано договір про надання правової допомоги від 20.02.2025 року, відповідно до умов якого зазначено гонорар в сумі 10000 гривень як одноразовий платіж, платіжну інструкцію про сплату представнику відповідача 10000 гривень за надання правової допомоги, платник ОСОБА_2 .

Згідно частини першої ст. 84 ЦПК України, витрати пов`язані з оплатою правої допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником відповідача часу - участь в одному судовому засіданні, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з позивачки на користь відповідача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом повернення її у користування і розпорядження та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав про право оренди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 гривень витрат, пов"язаних з отриманням правової допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 11 березня 2025 року.

Суддя: О. С. Цесельська