Провадження № 2/204/637/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Єрмак Д.О.,

позивачки - ОСОБА_1 та її представниці - адвокатки Скочко О.А., відповідача ОСОБА_2 та його представниці - Вишнякової Н.В. , третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, -

У С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 із вимогами про стягнення аліментів на повнолітню дитину що продовжує навчання (а. с. 1-2).

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, в якому у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 07 березня 2019 року шлюбу між сторонами було розірвано. Донька залишилася проживати спільно з нею. Вказує, що 25 січня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_4 , з 11 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що у зв`язку з досягненням дитини повноліття та продовженням навчання у вищому навчальному закладі освіти, а саме у Придніпровській державній академії будівництва та архітектури на денній формі навчання, вона вимушена звернутися до суду з питанням стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Вказує, що донька навчається на денній формі навчання, не має самостійного заробітку та не може поєднувати навчання з роботою, але потребує матеріальної підтримки батьків. Натомість відповідач в добровільному порядку матеріально не допомагає, при цьому іншим особам аліменти не виплачує, є працевлаштованим. Тому прохає суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків ( а. с. 12).

31 жовтня 2024 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 29 жовтня 2024 року, позивачкою усунуто (а. с. 14-22).

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання на 10 годину 45 хвилин 11 грудня 2024 року (а. с. 23). Копія вказаної ухвали суду надіслана сторонам 06 листопада 2024 року за вихідним № 27016/24-вих/2/204/3992/24 (а. с. 24).

Протокольною ухвалою суду від 11 грудня 2024 року, до участі у справі залучено третю особу - ОСОБА_4 (а. с. 31-32).

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відповідачу ОСОБА_2 збільшено строк для подачі відзиву на позов до 17 січня 2025 року (а. с. 45 та на звороті).

17 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача - адвокатки Вишнякової Н.В. (а. с. 47-49), в якому зазначає про те, що відповідач позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву вказує, що після розлучення з позивачкою відповідач приймає активну участь у житті доньки, ніколи не ухилявся від батьківських обов`язків, в тому числі оплачував аліменти на ім`я матері, заборгованості за якими не має. Також зазначає, що жодних переговорів щодо врегулювання питання матеріальної допомоги доньці після її вступу до інституту з ним не проводилася. В той же час, зазначає, що після подання позову до суду, відповідач запропонував доньці отримувати матеріальну допомогу особисто від нього, а не через колишню дружину, але у меншому обсязі, ніж вимагається в позовній заяві, оскільки це буде занадто обтяжливим для нього, однак остання від пропозиції відмовилася. Разом з цим вказує на те, що відповідач ніколи не відмовляв в підтримці, в тому числі і матеріальній, своїй доньці, він розуміє, що вона потребує матеріальної допомоги, однак у розмірі, який він може сплачувати, більш того, в рівних частинах з позивачкою, з урахуванням того, що позивачка в силу вимог СК України також зобов`язана утримувати доньку. Відповідач ніколи не відмовлявся підтримувати доньку, та з урахуванням того, що вона досягла повноліття, він категорично відмовляється сплачувати аліменти саме на користь позивачки, оскільки в нього є обґрунтовані підозри того, що сплачувані ним аліменти витрачаються колишньою дружиною на власні потреби та передаються доньці лише частково. При цьому вказує на те, що позивачка не навела ніяких доказів того, що донька потребує допомоги саме в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно. Більш того зазначає про те, що дані вимоги заявлені без обґрунтування майнового стану як відповідача так і позивачки. Так, у відповідності до довідки про заробітну плату відповідача за 2024 рік, його заробітна плата (після відрахування податків) в середньому складає 32175 гривень. Тобто розмір аліментів, в заявленому розмірі, складатиме, в середньому - 8000 гривень. Натомість, позивачка не зазначає власний вклад в матеріальну підтримку доньки, так само як і не зазначає рівня власного доходу. Крім того, звертає увагу на те, що відповідно до листа Навчально-наукового інституту «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 02 січня 2025 року №1/18-12, ОСОБА_4 , з 01 січня 2025 року отримує стипендію у розмірі 2000 гривень. Стипендія їй призначена щомісячно по 30 червня 2025 року. Таким чином, з урахуванням підтримки обох батьків в сумі, на якій наполягає позивачка (8000 гривень) та власного доходу, матеріальне забезпечення ОСОБА_4 складе 18000 гривень, що є досить значною сумою, з урахуванням того, що мінімальна заробітна плата наразі складає 8000 гривень. Вказує, що натомість, позивач жодним чином не обґрунтовує, розмір суми, яка підлягає стягненню та на які саме потреби вона буде її витрачати. Разом з цим зазначено, що відповідач продовжує виплачувати на користь позивачки 137 926 гривень 51 копійку на виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року № 204/3937/19 про розподіл майна подружжя. Його відрахування складають 20% від заробітної плати щомісячно, останній платіж припадає на січень 2025 року. Таким чином, разом з аліментами та платежами в рахунок поділу майна подружжя відповідач щомісячно перераховував на користь позивачки близько половини заробітної плати. Так відбувалось протягом останніх чотирьох років. Це призвело до накопичення боргових зобов`язань самого відповідача, зокрема: за кредитним договором №0288 від 13 грудня 2022 року його заборгованість складає 71 200 гривень за тілом кредиту та 2226 гривень 45 копійок за відсотками; заборгованість за комунальними платежами складає близько 96 392 гривні 71 копійка, а відтак у відповідача наразі відсутня можливість оплачувати аліменти в розмірі 1/4 від суми своїх доходів, оскільки сума зобов`язань самого відповідача є значною та його дохід їх не покриває. Крім того, вказує на те, що донька вже доросла, досягла повноліття, а тому вона може частково себе забезпечувати сама.

06 лютого 2025 року на адресу суду надійшла відповідь представниці позивачки - адвокатки Скочко О.А., на відзив відповідача (а. с. 80-82), в якому вона зазначає про те, що доводи, викладені у відзиві, не відповідають вимогам чинного законодавства, а обставини, на які посилається відповідач, є такими, що не відповідають дійсності.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що після розлучення, відповідач окрім аліментів, які він сплачує за рішенням суду, жодним чином не підтримує доньку матеріально, не надає їй жодної допомоги та не приймає участі в її житті. Стверджує, що після вступу доньки до інституту, остання розмовляла з відповідачем щодо подальшого її утримання, однак останній відповів їй, що не буде сплачувати аліменти поки не розрахується з боргами. При цьому, вказує на те, що на даний момент ОСОБА_2 перед позивачкою не має заборгованостей, оскільки аліменти він припинив виплачувати одразу після досягнення донькою повноліття, а останній платіж за рішенням суду за автомобіль він сплатив їй в січні 2025 року. Стверджує, що позивачка не заперечує проти сплати аліментів на рахунок доньки, щоб уникнути всіляких підозр. Однак, відповідач не згоден виплачувати аліменти і в такий спосіб, адже посилається на неіснуючі борги. При цьому, зазначає, що їхня донька навчається на денній формі навчання, не має самостійного заробітку та не може поєднувати навчання з роботою, а відтак потребує матеріальної підтримки батьків. Вказує, що стипендії, яку отримує донька починаючи з січня 2025 року, у розмірі 2000 гривень не вистачає на покриття всіх базових потреб, зокрема на харчування, одяг, проїзд на навчання (вона має змішану форму навчання), підручники, приладдя та ін. Окремо звертає увагу на те, що донька часто хворіє та вона потребує відповідної медичної допомоги, ці дані підтверджуються виписками з медичної карти, але всі ці витрати лежать на позивачці, адже відповідач взагалі не сплачує на це жодної копійки. Стверджує, що позивачці достеменно відомо про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходів, оскільки він працює на підприємстві та отримує заробітну плату в середньому розмірі 38000 гривень (його дохід за 11 місяців 2024 року складає 439 653 гривні 85 копійок), при цьому інших утриманців, яким би він сплачував аліменти, у нього немає. Вважає, що наявність заборгованості за комунальним послугам та по кредиту, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів, адже сума його зарплати дозволяє в сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частині, і сплачувати щомісячні платежі, не накопичуючи боргів. Стверджує, що донька перебуває на повному її утриманні, тому вона майже всю свою зарплату витрачає на неї, бо остання потребує матеріальної допомоги й досить часто - лікування. Вважає, що посилання відповідача про те, що вона теж має витрачати на утримання доньки не меншу, ніж він суму, не ґрунтуються на законі та дійсних обставинах справи. Тому прохає суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

17 лютого 2025 року на адресу суду надійшли заперечення представниці відповідача - адвокатки Вишнякової Н.В., на відповідь на відзив (а. с. 115-117), в яких вона зазначає наступне.

Так, в запереченнях на відповідь на відзив зазначено, що відповідач дбає про свою доньку, регулярно з нею зустрічається та ніколи не відмовляв їй у допомозі. Стверджує, що відповідач не відмовляється від сплати аліментів, але з урахуванням накопичення боргів, він має можливість оплачувати їх у меншому розмірі ніж раніше. Вважає, що твердження позивачки про те, що розмір аліментів є таким, що встановлений законом, є помилковим, оскільки на законодавчому рівні розмір аліментів визначений для дітей, а їхня донька з досягненням повноліття втратила цей статус. Більш того, оскільки вона навчається за змішаною формою навчання, то вона може працювати неповний робочий день, навіть дистанційно. Вказує, що сплачуючи протягом кількох років аліменти на дитину а також платежі за виконавчим провадженням на користь колишньої дружини, відповідач дійсно накопичив борги за кредитним договором та за комунальними платежами, тому не може сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Щодо понесення витрат на лікування їх доньки та проведення медичних обстежень відповідач зазначає наступне. По-перше, всі лабораторні дослідження надані позивачкою за період 2022-2024 роки, тоді коли відповідач сумлінно сплачував аліменти, розмір яких міг покрити половину вартості вказаних досліджень. По-друге, позивачка жодним чином на підтверджує необхідності вказаних витрат: направлень на проведення досліджень чи аналізів та здійснення їх оплати, позивачкою суду не надано, а консультативні висновки лікарів таких призначень не містять. Разом з цим, вказує, що той факт, що позивачка обирає приватні лікарні та лабораторії, а не державні установи в яких є договори з НСЗУ, не має впливати на права та обов`язки відповідача сплачувати аліменти у завищеному розмірі. Крім того, наданий позивачкою договір оренди квартири не може слугувати доказом необхідних витрат на проживання, оскільки позивач та третя особа мають власне житло (за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстровані), а необхідність найму іншої квартири позивачкою належним чином не підтверджена, більш того, термін даного договору скінчився, а доказів його продовження немає. Тому прохає суду у задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка та її представниця - адвоката Скочко О.А., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви та відповіді на відзив.

У судовому засіданні відповідач та його представниця - адвоката Вишнякова Н.В., позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, обґрунтування надали аналогічні тексту відзиву на позовну заяву та письмових заперечень на відповідь на відзив.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити. Додатково пояснила, що батько жодним чином не приймає участі у її забезпеченні, а враховуючи, що вона навчається на архітектора, зазначила, що ця спеціальність є дорого вартісною та без додаткових витрат вона просто не зможе вчитися. Пояснила, що самостійно не зверталася з позовом до батька з таким же предметом спору, оскільки не мала вільного часу та довірила це питання матері.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 2006 року (а. с. 5).

25 січня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ № 2-н/202/16/2019, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільної дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8).

Відповідно до довідки Придніпровської державної академії будівництва та архітектури № 138/06.01-33/12 від 02 вересня 2024 року (а. с. 7), ОСОБА_4 є студенткою першого курсу Архітектурного факультету денної форми навчання за бюджетом, IV рівня акредитації. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року.

З відповіді НАІ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» Українського державного університету науки і технологій № 1/18-12 від 02 січня 2025 року (а. с. 53 та на звороті), з-поміж іншого, убачається, що ОСОБА_4 призначена та виплачувалася академічна стипендія у період з 01 вересня 2024 року по 31 грудня 2024 року щомісячно у розмірі 2000 гривень, та призначена академічна стипендія на період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року щомісячно у розмірі 2000 гривень.

Крім того, з даної відповіді убачається, що розпорядженням ННІ ПДАБА № 23 від 02 вересня 2024 року початок освітнього процесу в осінньому семестрі 2024-2025 н. р. для здобувачів вищої освіти очної форми навчання з 02 вересня 2024 року в змішаній формі відповідно до розкладу занять згідно з графіком навчального процесу: лекційні заняття - в синхронному дистанційному режимі по понеділкам та вівторкам, практичні - в аудиторному режимі по середам, четвергам, п`ятницям. При цьому, зазначено, що здобувачка вищої освіти ОСОБА_4 навчається на загальних умовах.

28 липня 2020 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 204/3937/19, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації частини автомобіля Mitsubishi Outlander, 2009 року випуску, у сумі 136180 гривень 50 копійок та судовий збір у сумі 1746 гривень 01 копійка, а всього разом 137926 гривень 51 копійка.

З довідки про доходи відповідача, що видана ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» (а. с. 59) убачається, що останній працює на підприємстві даного товариства майстром з ремонту вантажопідйомного устаткування ТПЦ № 3 та, за період з січня 2024 року по листопад 2024 року йому нараховано заробітну плату у сумі 439653 гривні 85 копійок, з якої 79137 гривень 69 копійок відраховано на податок на доходи фізичних осіб та 6594 гривні 81 копійка - на військовий збір.

Зі звітів ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» (а. с. 60-61 та на звороті) убачається, що за виконавчим провадженням ВП № 60823450 з відповідача за період з січня 2022 року по жовтень 2024 року стягнуто (25 % доходу) у сумі 235940 гривень 54 копійки, а за виконавчим провадженням ВП № 65318400, за цей же період, стягнуто (20 % доходу) у сумі 133140 гривень 89 копійок.

З довідки АТ «Банк Кредит Дніпро» від 17 грудня 2024 року про стан заборгованості за кредитним договором № 40288 від 13 грудня 2022 року (а. с. 52) вбачається, що у відповідача за вказаним кредитним договором рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 71200 гривень та 2226 гривень 45 копійок за нарахованими відсотками.

З рахунку на оплату комунальних послуг (а. с. 62) убачається, що за відповідачем, станом на 31 грудня 2024 року, рахується: заборгованість з послуг постачання теплової енергії у сумі 50751 гривня 60 копійок та з абонентського обслуговування у сумі 1253 гривні 41 копійка; КП «Жилсервіс - 5» ДМР - 11714 гривень 38 копійок; ТОВ «Екологія-Д (ТБО)» - 1817 гривень 06 копійок; КП «Жилсервіс - 2» ДМР з управління багатоквартирним будинком - 8363 гривні 55 копійок; КП «Жилсервіс - 2» ДМР (ТБО) - 501 гривня 06 копійок; Ясно (електроенергія) - 5213 гривень 88 копійок (а. с. 63); КП «Дніпроводоканал» - 8566 гривень 32 копійки (а. с. 64).

З довідки про доходи позивачки, що видана ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (а. с. 84) вбачається, що остання працює на підприємстві даного товариства машиністом крана металургійного виробництва (відвантаження) та, за період з січня 2024 року по грудень 2024 року їй нараховано заробітну плату у сумі 380784 гривні 09 копійок, з якої 68541 гривня 16 копійок відраховано на податок на доходи фізичних осіб та 6978 гривень 59 копійок - на військовий збір.

Також, судом встановлено, що 07 березня 2020 року між позивачкою та з ОСОБА_7 укладено договір оренди житлового приміщення (квартири по АДРЕСА_2 ), строком з 07 березня 2020 року 07 жовтня 2020 року. Розмір орендної плати 5000 гривень. При цьому, пролонгація умовами цього договору не передбачена (а. с. 85 та на звороті).

23 вересня 2023 року між позивачкою (замовник) та Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (виконавець) укладено договір № 071ПГ6-23 про надання освітніх послуг (а. с. 86-та на звороті), за умовами якого виконавець зобов`язується надати слухачу освітню послугу згідно з навчальним планом та програмою, за умовами надходження на рахунок виконавця встановленої суми вартості навчання (7800 гривень).

28 серпня 2024 року між позивачкою (замовник) та Український державний університет науки і технологій (виконавець) укладено договір № 436/24 про надання освітніх послуг (а. с. 87 на звороті - 88), за умовами якого заклад бере на себе зобов`язання за рахунок коштів здобувача (8408 гривень) надати йому додаткову освітню послугу понад обсяги, встановлені освітньо-професійною програмою підготовки фахівців з вищою освітою ступеня «бакалавр».

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина.

Так, відповідно до вимог ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з вимогами ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-2, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну працездатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Приписами ст. 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керуватися ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 34 ЦК України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Статтею 201 СК України передбачено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, а саме до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 не є особою, дієздатність якої обмежена, недієздатною її також не визнано. Відповідно, опіка або піклування над ОСОБА_4 теж не встановлена.

ОСОБА_1 , не маючи статусу опікуна або піклувальника ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом в її інтересах, що суперечить процесуальному законодавству, оскільки вона не є її законним представником.

Підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина врегульовані саме нормою ст. 198 СК України, яка надає право сину/доньці після досягнення ними повноліття на утримання за наявності у сукупності таких обставин: непрацездатності сина/доньки, потреби у допомозі та можливості батька/матері надавати допомогу. Вказане право реалізуються незалежно від того, з ким проживає непрацездатна повнолітня дитина.

Натомість, захист прав недієздатної або обмежно дієздатної повнолітньої особи здійснюється її законними представниками, відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не мала права самостійно пред`являти позов від свого імені в інтересах ОСОБА_4 , оскільки вона не є її законним представником в розумінні ст. 59 ЦПК України.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_4 є повнолітньою, при цьому недієздатною чи обмежено дієздатною не визнана, а відтак ОСОБА_1 не є її законним представником, а тому остання не мала права самостійно пред`являти позов від свого імені в інтересах ОСОБА_4 , суд доходить висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Разом з цим, суд зазначає, що ОСОБА_4 не позбавлена права самостійно звернутися до суду із зазначеними вимогами до відповідача.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено, судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 ) про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дн я його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна