Справа № 331/5106/24
Провадження № 2/331/406/2025
21 лютого 2025 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді Антоненко М.В.,
за участю секретаря судового засідання Волотко М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району про встановлення факту самосійного виховання дитини та позбавлення батьківських прав,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про встановлення факту самосійного виховання дитини та позбавлення батьківських прав.
Просить суд, встановити факт того, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.07.2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .
З часу укладення шлюбу та до березня 2022 року сторони проживали разом, вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, несли спільні витрати та спільно вирішували всі побутові проблеми.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 (свідоцтво про народження дитини Серія НОМЕР_2 ).
Звертає увагу суду на те, що після широкомасштабного вторгнення російської федерації на територію України, та знаходження м. Запоріжжя в зоні активних бойових дій, та в подальшому в зоні можливих бойових дій, відповідач не стала проживати спільно з позивачем та сином, та стала проживати окремо зазначивши про те, що турбується про безпеку власного життя. Син, ОСОБА_3 , з матір`ю їхати відмовився, залишився проживати з батьком, оскільки психологічно прив`язаний до нього. Тому мати прийняла вибір сина щодо бажання проживати з батьком.
З того часу, син, ОСОБА_3 проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні.
З березня 2022 року малолітній син постійно проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки від 07.06.2024 року № 293 адміністрація Запорізького академічного ліцею № 46 ЗМР та класний керівник 2-Б класу Гаращенко О.М., підтверджують що ОСОБА_2 , мати учня 2-Б класу ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала батьківські збори, не цікавилася навчанням дитини та її поведінкою у ліцеї, з класним керівником не спілкувалась у 2023-2024 навчальному році. Вищезазначені дії виконувались батьком учня ОСОБА_1 .
Крім того, ОСОБА_3 займається в секції боротьби дзюдо у ДЮСШ №11 ЗМР з січня 2024 року. Приводить дитину на секцію та забирає батько ОСОБА_1 , з матір`ю дитини тренер та директор ДЮСШ №11 не знайомі, що підтверджується довідкою від 06.06.2024 року №42 ДЮСШ №11 ЗМР.
В червні 2024 року позивач звернувся до ОСББ Орхідея 20Б із заявою про обстеження умов проживання малолітньої дитини.
Після обстеження умов проживання, ОСББ Орхідея 20Б надано довідку, згідно якої за адресою: АДРЕСА_2 проживають дві особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи вік дитини, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи факт окремого проживання ОСОБА_2 від чоловіка та сина, що фактично підтверджує не виконання нею своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, інші обставини, є підстави вважати підтвердженим факт проживання дитини разом з батьком .
Оскільки, син ОСОБА_3 проживає разом батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, батько створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про стан його здоров`я тому позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позову.
Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.
Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.
Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Враховуючи, що мати проживає територіально віддалено від місця проживання батька з сином та те, що син тяготіє до батька, мати фактично залишила сина на самостійне виховання та утримання батьку.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.12.2024 року на 09 год. 00 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2024 р. залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району про встановлення факту самосійного виховання дитини та позбавлення батьківських прав. Зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з приводу позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 21.02.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Хохлов А.С. позов підтримав в повному обсязі.
Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району у судове засідання не з`яввся.
Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування Романенко О.О. заперечувала проти позову. Вважала вимоги позивача ОСОБА_2 необґрунтованими. Надала суду письмовий висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні:
- Свідоцтвом про шлюб укладеним 18.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 (а.с.6);
- Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Серії НОМЕР_3 , виданим 27.10.2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 463. Відповідно до якого батьками дитини зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7);
- довідкою голови ОСББ Гузенко О.П., щодо місця проживання позивача ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7);
- довідкою адміністрації Запорізького академічного ліцею № 46 ЗМР та класного керівника 2-Б класу Гаращенко О.М., від 07.06.2024 року № 293, відповідно до якої, зазначено, що ОСОБА_2 , мати учня 2-Б класу ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала батьківські збори, не цікавилася навчанням дитини та її поведінкою у ліцеї, з класним керівником не спілкувалась у 2023-2024 навчальному році. Вищезазначені дії виконувались батьком учня ОСОБА_1 (а.с. 5);
- довідкою тренеравикладача дзюдо ДЮСШ №11 ЗМР ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_3 займається в секції боротьби дзюдо у ДЮСШ №11 ЗМР з січня 2024 року. Приводить дитину на секцію та забирає батько ОСОБА_1 , з матір`ю дитини тренер та директор ДЮСШ №11 не знайомі (а.с.4);
- актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , складеного головними спеціалістами відділу по Заводському району СуСД ЗМР Шиян Н.В. та Іванченко О.С., інспектором ВЗГ УПП Петренко О.Д. , ОСОБА_6 у якому зазначено, що у зазначеній квартирі є всі необхідні умови для проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Законом України від 26.01.2016 N 936-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту дітей та підтримки сімей з дітьми" було внесені зміни до Закону України "Про охорону дитинства", зокрема введені поняття та визначення: "забезпечення найкращих інтересів дитини" з урахуванням загальноприйнятих міжнародних норм.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", "забезпечення найкращих інтересів дитини" передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, етану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення Інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень житія, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку.
У постанові Верховного Суду України від 24.04.2019 у справі N 331/5427/17викладена правова позиція відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїх обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у вихованні сина.
У постанові Верховного Суду України від 03.03.2021 року у справі N 404/4279/17, зазначено, що відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, наявність перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, заперечення відповідачем проти позбавлення батьківських прав та вчинення ним активних дій, спрямованих на підтримку відносин із дитиною, є підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Сама по собі несплата аліментів при демонстрації інтересу до збереження сімейних стосунків із дитиною не свідчить про невиконання відповідачем батьківських обов`язків мірою, достатньою для позбавлення його батьківських прав та розриву сімейних зв`язків із дитиною.
Згідно позиції Верховного Суду України та нормативно-правового обґрунтування, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, а також інших конкретних обставин відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях матері.
Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в обґрунтування своєї позиції про незгоду з позовом ОСОБА_1 надано суду висновок від 05 лютого 2025 р. про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У висновку зазначено наступне.
«Відповідно до позовної заяви та доданих до матеріалів справи документів встановлено, що батьки малолітньої дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2015 року.
У шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В позовній заяві зазначено, що з часу укладання шлюбу та до березня 2022 року батьки дитини проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, несли спільні витрати та спільно вирішували всі побутові проблеми.
Відповідно до позовної заяви, після широкомасштабного вторгнення російської федерації та знаходження м. Запоріжжя в зоні активних бойових дій відповідач не стала проживати спільно з позивачем та сином, стала проживати окремо, зазначивши про те, що турбується про безпеку власного життя. Син відмовився їхати з матір`ю, залишився проживати з батьком, оскільки психологічно прив`язаний до нього. З того часу дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні.
Згідно характеристики учня 2-го класу Запорізького академічного ліцею № 46 Запорізької міської ради від 07.06.2024 № 293, адміністрація ліцею та класний керівник, ОСОБА_7 , підтверджують, що ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала батьківські збори, не цікавилась навчанням дитини та її поведінкою у ліцеї, з класним керівником не спілкувалась у 2023-2024 навчальному році.
Відповідно довідки дитячо-юнацької спортивної школи № 11 Запорізької міської ради від 06.06.2024 № 42, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається у секції боротьби дзюдо з 06.01.2024 року по теперішній час. Приводить дитину на секцію та забирає батько, ОСОБА_1 . З матір`ю дитини не знайомі.
Спеціалістами відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено вихід за адресою реєстрації матері, ОСОБА_2 , яка зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_3 . Потрапити до квартири та обстежити умови проживання не вдалось, оскільки двері не відчинили. Зі слів сусідки з верхнього поверху (будинок двоповерховий) ОСОБА_2 вона не знає, в цьому під`їзді майже ніхто не проживає, за винятком двох квартир.
Відділом було направлено запит до відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради щодо обстеження умов проживання ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , 2015 року народження, та для проведення бесіди з дитиною. Згідно відповіді від 04.02.2025 № 06-06/56, спеціалістами відділу в телефонному режимі проведено бесіду з ОСОБА_1 з метою узгодження дати обстеження умов проживання, однак він повідомив, що на вказану дату занятий, попросив набрати його наступного тижня. 24.01.2025 під час телефонної розмови ОСОБА_1 повідомив, що після вибухів вони з сином поїхали з міста приблизно на тиждень. В подальшому, 31.01.2025, 03.02.2025, 04.02.2025 на телефонні дзвінки спеціаліста відділу ОСОБА_1 не відповідав.
Питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, яке відбулось 05.02.2025 року.
Батькам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були надіслані запрошення на адреси, які зазначені в позовній заяві. Спеціалістом відділу з батьками, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.02.2025 проведено телефонні бесіди (моб. номер батька НОМЕР_4 та моб. номер матері НОМЕР_5 ) запрошено на засідання Комісії. Батько запрошений разом з малолітнім ОСОБА_3 , 2015 року народження.
04.02.2025 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд засідання Комісії без її участі. Також до заяви була додана нотаріально завірена заява ОСОБА_2 , від 30.01.2025, про те що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Від ОСОБА_1 04.02.2024, до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району також надійшло пояснення, підписане представником позивача, адвокатом Хохловим А.С.
В поясненні зазначено, що з 2022 року, ОСОБА_2 , фактично покинула сім`ю, не бере участі у вихованні сина та не цікавиться його життям. Дитина проживає з батьком, який забезпечує всі її потреби: матеріальні, моральні, освітні та побутові. Протягом останніх років ОСОБА_2 не відвідувала шкільні заходи дитини, не брала участі у її лікуванні, не допомагала фінансово, що свідчить про повну відсутність материнської турботи. Часті обстріли міста змусили ОСОБА_1 тимчасово виїхати з сином на дачу, де дитині створені належні умови для життя та розвитку. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_8 , в особі представника адвоката Хохлова А.С., вважає, що засідання Комісії може бути проведене без участі позивача, оскільки всі необхідні пояснення та докази вже подані.
Також до пояснення, ОСОБА_1 , надав копію акта обстеження умов свого проживання від 26.09.2024, складеного спеціалістами відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Згідно акту у дитини є окреме місце для сну, навчання та відпочинку, наявні речі, одяг.
Слід зазначити, що під час телефонної розмови зі спеціалістом Відділу, ОСОБА_1 , не повідомив, про те що він з сином наразі перебувають за межами міста та не має змоги з`явитись на засідання Комісії.
Станом на 05.02.2025 місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , 2015 року народження, не відоме.
На засідання Комісії батьки не з`явились.
З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, керуючись вимогами статті 171 Сімейного кодексу України, думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо позбавлення його матері батьківських прав не було з`ясовано, оскільки батько не надав можливості спеціалістам Відділу побачити дитину та поспілкуватись з нею.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить про те, що матір дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Згідно позиції Верховного Суду України та нормативно-правового обґрунтування, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, а також інших конкретних обставин відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях матері чи батька.
За даних обставин, за результатами розгляду питання комісія з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, вважає, що відмова матері від батьківських прав, а саме визнання нею позову, не може бути підставою для її позбавлення вказаних прав, адже чинним законодавством таке право на відмову не передбачено, а сам факт відмови від дитини суперечить загальнолюдським цінностям та моралі. Враховуючи пояснення матері, батька, відсутність думки дитини, обстеження умов проживання, Комісія прийняла рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, дослідивши документи, врахувавши пояснення батька, матері, відсутність думки дитини з вказаного питання, та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації, керуючись частинами 4, 5 статті 19, статтями 155, 164 Сімейного кодексу України, дійшла висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .»
Відповідно до ч.-ч. 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З цих підстав суд зазначає, що поданий до суду висновок про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав містить відомості, які свідчать про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, однак всупереч зазначеному, комісією вирішено не надавати згоду, яка належним чином не обґрунтована.
Відповідачка була обізнана про засідання комісії, що підтверджується нотаріально завіреною заявою ОСОБА_2 , від 30.01.2025, про те що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Але на засідання комісії вона не з`явилась, особисто пояснень не надала.
Тобто, відповідачка, будучи достеменно обізнаною про наявність справи про позбавлення її батьківських прав відносно свого малолітнього сина, проявила байдужість, чим висловила своє ставлення як до сина, так і до виконання своїх батьківських обов`язків.
Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно сина, у висновку не наведено.
У висновку зазначено, що 24.01.2025 під час телефонної розмови ОСОБА_1 повідомив, що після вибухів вони з сином поїхали з міста приблизно на тиждень. В подальшому, 31.01.2025, 03.02.2025, 04.02.2025 на телефонні дзвінки спеціаліста відділу ОСОБА_1 не відповідав.
На вказане суд зауважує, що після початку повномасшабного вторгнення Росії 2022 року місто Запоріжжя зазнало артилерійських обстрілів та повітряних нальотів, здійснених російськими окупантами. Згідно відкритих джерел, за даними Національної поліції України, з 24 лютого 2022 по 24 лютого 2023 року по місту Запоріжжя завдано понад 400 ракетних ударів. Унаслідок обстрілів в Запорізькій області загинуло 344 людини, у тому числі 21 дитина, поранення отримали 939 осіб, 63 з них діти.
Тому, причину неявки позивача ОСОБА_1 на засідання комісії суд вважає поважною.
Разом з цим, ОСОБА_1 , надіслав на адресу районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району наступні документи:
-пояснення, підписане його представником, в якому зазначено, що з 2022 року, ОСОБА_2 , фактично покинула сім`ю, не бере участі у вихованні сина та не цікавиться його життям. Дитина проживає з батьком, який забезпечує всі її потреби: матеріальні, моральні, освітні та побутові. Протягом останніх років ОСОБА_2 не відвідувала шкільні заходи дитини, не брала участі у її лікуванні, не допомагала фінансово, що свідчить про повну відсутність материнської турботи. Часті обстріли міста змусили ОСОБА_1 тимчасово виїхати з сином на дачу, де дитині створені належні умови для життя та розвитку. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_8 , в особі представника вважає, що засідання Комісії може бути проведене без його участі, оскільки всі необхідні пояснення та докази вже подані.
-копію акта обстеження умов свого проживання від 26.09.2024, складеного спеціалістами відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Згідно акту у дитини є окреме місце для сну, навчання та відпочинку, наявні речі, одяг.
-характеристику учня 2-го класу Запорізького академічного ліцею № 46 Запорізької міської ради від 07.06.2024 № 293, адміністрація ліцею та класний керівник, ОСОБА_7 , підтверджують, що ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , жодного разу не відвідувала батьківські збори, не цікавилась навчанням дитини та її поведінкою у ліцеї, з класним керівником не спілкувалась у 2023-2024 навчальному році.
-довідку дитячо-юнацької спортивної школи № 11 Запорізької міської ради від 06.06.2024 № 42, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається у секції боротьби дзюдо з 06.01.2024 року по теперішній час. Приводить дитину на секцію та забирає батько, ОСОБА_1 . З матір`ю дитини не знайомі.
Суд зауважує, що комісія у висновку лише констатувала наявність вище перелічених документів, але жодної оцінки їм не надала, як і тому факту, що позивач ОСОБА_1 з березня 2022 року самостійно без будь-якої участі відповідачки виховує сина ОСОБА_10 , піклується про його розвиток.
З вищенаведеного слід, що висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 05 лютого 2025 р. не спростовує твердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідачка ОСОБА_2 , мати ОСОБА_9 тривалий час майже три роки, як залишила сім`ю, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя тощо.
Виходячи з цих міркувань суд вважає, що висновок органу та піклування не відповідає як фактичним обставинам справи, так і найкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим він судом не приймається.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , про що свідчить той факт, що тривалий час, а саме з 24.02.2022 року, відповідачка не бачила дитину, не спілкується з сином, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові. У діях відповідачки проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, вона не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання спільної дитини.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що ОСОБА_2 байдужливо ставиться до сина, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду пояснили, що вони є сусідами позивача ОСОБА_1 . Вони підтвердили суду, що ОСОБА_1 мешкає разом з сином ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4 . Дитину він виховує самостійно, оскільки матір, ОСОБА_2 вони не бачили з початку 2022 року.
В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими (материнськими) обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною відсутній, відповідачка тривалий час не виявляє до дитини батьківського піклування, не відвідує її, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Пунктом 2 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Наведеними у цій заяві обставинами підтверджують, що факт, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування малолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька.
Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.
Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.
У судовому засіданні належними та допустимими доказами, а саме показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; довідкою голови ОСББ Гузенко О.П., довідкою адміністрації Запорізького академічного ліцею № 46 ЗМР та класного керівника 2-Б класу Гаращенко О.М., від 07.06.2024 року № 293; довідкою тренеравикладача дзюдо ДЮСШ №11 ЗМР Івана Бойка; актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджено факт самостійного виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 батьком ОСОБА_1 .
Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд, -
Позов за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району про встановлення факту самосійного виховання дитини та позбавлення батьківських прав, - задовольнити.
Встановити факт того, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Копію заочного рішення не пізніше двох днів з дня його складання надіслати відповідачці рекомендованим листом із повідомленням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Антоненко