ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/140/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., заявниці - ОСОБА_1 , розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту припинення трудових відносин,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з заявою, в якій просила встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України з 14 квітня 2022 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявниця зазначає, що з 13 січня 2004 року вона перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , який здійснював свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 . Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України в місті Бахмут розпочалися бойові дії і робота в ФОП ОСОБА_2 фактично була припинена. У квітні 2022 року вона змушена була покинути місто Бахмут та перїхала до міста Києва, де зараз проживає та до м. Бахмут не поверталась. Оскільки заявниця має право на пенсію, вона звернулася до Пенсійного фонду України, однак їй було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що в ОСОБА_1 не припинені трудові відносини з ФОП ОСОБА_2 . Припинити трудові відносини в позасудовий спосіб заявниця не має можливості, оскільки місце перебування ФОП ОСОБА_2 їй не відоме, зв`язок з ним відсутній. Заявниця також зазначила, що зверталася до відповідного центру зайнятості з мето припинення трудових відносин, однак їй повідомили про неможливість розгляду її заяви, так як вона досягла пенсійного віку і не може отримувати допомогу по безробіттю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 грудня 2024 року заяву передано на розгляд судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року розгляд справи призначено на 05 березня 2025 року, залучено як заінтересовану особу Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Заінтересовані особи в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні заявниця надала пояснення по суті заяви, просила її задовольнити.

Дослідивши подану заяву та додані до неї матеріали, проаналізувавши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 13 січня 2004 року ОСОБА_1 була прийнята завідуючою магазину ФОП ОСОБА_2 на підставі договору № 9 від 13 січня 2004 року, зареєстрованого в Артемівському держцентрі зайнятості, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Довідкою №3001- від 12 квітня 2022 року. 27 січня 2023 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується Довідкою №1231- від 27 січня 2023 року. 22 березня 2024 року ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується Довідкою №3002- від 22 березня 2024 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11 листопада 2024 року № 55 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з підстав не припинення трудових відносин.

Відповідно до пункту 5-2 розділу ХІ Закону України «Про зайнятість населення» та частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»,

внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.

Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви.

Під час дії воєнного стану для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України.

Як зазначає заявниця вона усно зверталася в Лівобережне управління філії Київського міського центру зайнятості для того, щоб припинити трудові відносини із ФОП ОСОБА_2 за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, однак отримала відповідь, що заявниця вважається «зайнятою особою» в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», а факт звільнення згідно з законодавством необхідно визнавати, звернувшись до суду.

З цих підстав ОСОБА_1 не може реалізувати своє набуте право на перерахунок пенсії, на яку вона має право.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Водночас положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, та визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Крім цього, відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.

Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 24 лютого 2022 року по 12 грудня 2023 року належав до території активних бойових дій, а з 13 грудня 2023 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

З огляду на викладене заявниця не мала можливості подати особисто та поштовим відправленням заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються.

Враховуючи те, що заінтересована особа перебуває на тимчасово окупованій території Україні, поштова служба зв`язку не працює, у заявника відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб, окрім звернення до суду, з метою отримання можливості в подальшому реалізовувати своє право на перерахунок пенсії.

Відповідно до статей 3, 221, 231КЗпП України в порядку передбаченому главою ХV цього Кодексу, підглядають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об`єднань, членів кооперативних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

У статті 232 КЗпП України визначено, які трудові спори безпосередньо розглядаються в судових і, як правило, це спори про звільнення, і спори про відмови у прийнятті на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, а отже не може набути статусу безробітного і, відповідно, скористатися процедурою припинення трудового договору відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка застосовується для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.293ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З огляду на викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами дослідженими в судовому засіданні, враховуючи, що заявник з об`єктивних причин не може підтвердити у позасудовому порядку факт припинення нею трудових відносин, суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту припинення трудових відносин.

Керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту припинення трудових відносин - задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_1 (адреса реєстрації ВПО: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку з переїздом на інше місце проживання з 14 квітня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 березня 2025 року.

Суддя О.В. Якусик