ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/7238/23
Номер провадження 22-ц/818/673/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Скребець О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року в складі судді Ульяніч І.В. по справі № 645/7238/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Служба у справах дітей по Немишлянському району м. Харкова про усунення перешкод та визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Служба у справах дітей по Немишлянському району м. Харкова про усунення перешкод та визначення способів участі батька у спілкуванні з дитиною.

Позов мотивовано тим, що сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка постійно проживає разом із матір`ю.

Відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2019 року № 96 йому встановлений порядок участі у вихованні доньки, проте ОСОБА_4 продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Він неодноразово звертався до Служби у справах дітей з заявами про усунення перешкод у його спілкуванні з дитиною, проте спір вирішено не було, йому було рекомендовано налагодити відносини з матір`ю дитини та донькою.

Рішенням Харківської міської ради від 09 лютого 2022 року № 57 був встановлений новий порядок участі позивача у вихованні доньки та визначений час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 14.00; друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 14.00; щоп`ятниці з 18.00 до 19.00 за згодою дитини.

Зі свого боку рекомендації Служби у справах дітей ним виконано.

Проте, після початку повномасштабної війни ОСОБА_4 з донькою виїхали до Івано-Франківської області. В той час, коли донька та відповідачка знаходились поза межами м. Харкова, він постійно спілкувався з донькою телефоном або через Інтернет.

Навесні 2023 року ОСОБА_4 з донькою повернулись до м. Харкова та на теперішній час проживають за місцем реєстрації відповідачки. Він активно намагався налагодити стосунки з відповідачкою, але відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, налаштовує доньку проти нього.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити способи його участі у спілкуванні та вихованні доньки, а саме: перебування з донькою ОСОБА_3 без присутності матері з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, з 11:00 год. кожної першої та третьої суботи поточного місяця до 18:00 год. кожної першої та третьої неділі поточного місяця; надати можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з донькою ОСОБА_3 не менше 3 годин протягом дня в день народження дитини, з урахуванням графіку навчання дитини, без присутності матері, за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території; надати можливість щорічно зустрічатися та спілкуватися з донькою не менше 3 годин протягом дня у день народження батька, у дні релігійних та офіційних свят (Новий рік, Різдво, Великдень, Трійця, День незалежності України) за місцем проживання дитини, за місцем дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території, без присутності матері; спільний відпочинок з донькою ОСОБА_3 щорічно 15 (п`ятнадцять днів) поспіль в період шкільних літніх канікул, без присутності матері, з попереднім наданням відомостей матері про місце перебування доньки з батьком; вільне спілкування з донькою ОСОБА_3 за допомогою телефонного або іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. Деталі зустрічей попередньо узгоджувати з врахуванням стану здоров`я дитини та інших факторів, які можуть спричинити перешкоди зустрічам.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час спілкування з дитиною: перша, третя субота місяця з 10:00 до 14:00 год.; друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 14:00 год.; щоп`ятниці з 18:00 до 19:00 год.; у вказані години передбачається особисте спілкування або за допомогою відео та аудіо зв`язку за згодою дитини.

Надано можливість ОСОБА_1 зустрічатись та спілкуватись з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше трьох годин протягом дня у День народження батька, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у дні релігійних та офіційних свят (Новий рік, Різдво, Трійця, День незалежності України) за місцям дитячих розваг та відпочинку або на іншій узгодженій сторонами території, без присутності матері ОСОБА_2 , але за згодою доньки ОСОБА_3 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кожен з батьків має рівні права та обов`язки щодо дитини, а тому зважаючи на наявність спору між батьками з приводу способу участі батька у спілкуванні з дитиною, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, суд вважав, що наявні підстави для становлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 . Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що небажання дитини спілкуватися з батьком зумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, а тому за відсутності доказів негативної поведінки позивача щодо здійснення ним своїх батьківських прав, зазначені обставини не може бути підставою для обмеження батька в реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею.

24 жовтня 2024 року засобом поштового зв`язку ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Скребець Олег Миколайович, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю предмету спору.

Порядок участі позивача у виховані малолітньої дочки ОСОБА_5 вже було вирішено рішенням Харківської міської ради № 57 від 09 лютого 2022 року та доказів його порушення нею матеріали справи не містять .

Відсутність перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою з її боку було встановлено компетентними органами Харківської міської ради, актів про перешкоджанню рішенню № 57 від 09.лютого 2022 року та/або інших документів на підтвердженням наведених позивачем обставин в ході перевірки виконання рішення складено не було.

Позов пред`явлено до неналежної особи. Вона не перешкоджає спілкуванню з дитиною, проте сама дитина цього не бажає, що не було належним чином враховано судом першої інстанції. Відсутність вказаного спілкування відбувається через неналежну поведінку та ставлення до дитини саме з боку позивача.

ОСОБА_1 є конфліктним чоловіком, який неодноразово завдавав їй тілесні ушкодження, він є психічно неурівноваженою особою. З 2006 року (можливо й раніше) позивач страждає на захворювання нервно-психічного стану, який не є виліковним. За таких обставин його спілкування з донькою не відповідає інтересам дитини.

Вказувала, що чинне законодавство не зобов`язує дитину та не має покладати на неї обов`язку спілкування з батьками/батьком.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Скребець О. М., які підтримали апеляційні скарги, позивача ОСОБА_1 , який проти скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 фактично проживає з матір`ю ОСОБА_2

27 вересня 2021 року Департаментом служб у справах дітей по Немишлянському району м. Харкова на звернення ОСОБА_1 щодо порушення виконання рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2019 року було опитано ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона не перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною та донька після конфліктної ситуації, що виникла 1 вересня 2021 року, не виявляє активного бажання у спілкуванні з батьком. Відповідачка повідомила, що проводитиме бесіди з дитиною та пояснить їй необхідність її спілкування з батьком. (а.с.8).

Рішенням Харківської міської ради від 09 лютого 2022 року № 57 ОСОБА_1 встановлено порядок участі у вихованні доньки та визначений час: перша, третя субота місяця з 10.00 до 14.00; друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 14.00 години; щоп`ятниці з 18.00 до 19.00 години за згодою дитини. Вказаним рішенням попереджена мати дитини ОСОБА_2 , що перешкоджаючи зустрічам батька з дитиною, вона порушує права дитини та батька. Пункт 3 додатка до рішення виконавчого комітету ХМР від 20 лютого 2019 року № 96, «Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні малолітніх дітей» - втратив чинності (а.с.9).

Листом Департаменту служб у справах дітей по Немишлянському району м. Харкова від 10 червня 2024 року на звернення ОСОБА_1 було повідомлено, шо ОСОБА_2 було надано пояснення, відповідно до яких вона не чинить перешкод зі свого боку у спілкуванні з ОСОБА_1 , навпаки намагається проводити бесіди з донькою щодо спілкування батька з нею. Але донька ОСОБА_6 має свою точку зору та самостійно обирає спосіб спілкування з ОСОБА_1 . У ОСОБА_6 починається підлітковий період, в якій батькам важко впливати на дітей. З ОСОБА_7 також проведено профілактичну бесіду, на якій останньою повідомлено, що мати, ОСОБА_8 дійсно просить її спілкуватися з батьком та не чинить перешкод у їх спілкуванні. ОСОБА_6 наголосила, що не має постійного бажання підтримувати з ОСОБА_1 зв`язок і не готова проводити час, який обрано батьком. Заявнику запропоновано почати спілкування з дитиною поступово, починаючи з месенджерів та пропонувати дитині різноманітне проведення дозвілля (а.с. 61-62).

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 вересня 2024 року № 336, ОСОБА_1 пройшов медичний огляд, за результатами якого ознак наркологічних захворювань та психіатричних розладів не виявлено, що підтверджується відповідними довідками. ОСОБА_2 пояснила, що позивач часто перебуває у неврівноваженому психо-емоційному стані, провокує конфлікти, влаштовує сварки з використанням грубих слів з нею, сусідами, родичами та просто зі сторонніми людьми в суспільних місцях в присутності дитини, чим сам налаштовує дочку проти себе, тому дочка не хоче спілкуватись з батьком. На думку матері, ОСОБА_1 потребує регулярного лікування як людина з інвалідністю, але не проходить його та інколи буває у стані, коли не може уважно слідкувати за дитиною, тому вона вважає недоцільним змінювати графік побачень. Було проведено співбесіду з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина пояснила, що боїться, коли батько вчиняє сварки та хотіла б, щоб цього не повторювалось. Крім того, ОСОБА_6 бажає, щоб батько враховував її думку щодо того, як проводити час. Дитина зазначає, що у неї з батьком немає спільних інтересів. Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: перша, третя субота місяця з 10:00 до 14:00 години; друга, четверта неділя місяця з 10:00 до14:00 години; щоп`ятниці з 18:00 до 19:00 години; у вказані години передбачається особисте спілкування або за допомогою відео та аудіо зв`язку за згодою дитини (а.с. 80- 81).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі, яка переглядається, предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з донькою, а тому колегія суддів під час оцінки доводів апеляційної скарги керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 51 Конституції України, частинами 2, 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині 1 статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України, яка кореспондується із частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частини 1 та 2 статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас, відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача з малолітньою донькою, суд першої інстанції, урахувавши конкретні обставини цієї справи, висновок органу опіки та піклування, наявність конфліктних відносин між сторонами, вважав, що такий графік відповідатиме інтересам дитини, надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із донькою, приділяти їй увагу, брати участь у її розвитку та вихованні.

Встановлюючи порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , суд першої інстанції, взявши до уваги поведінку батька, спрямовану на участь у вихованні та житті доньки, врахував висновок органу опіки та піклування, інтереси дитини, а також закріплений у положеннях чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування із дитиною та на участь у її вихованні, а також встановивши відсутність обставин, які б унеможливлювали реалізацію права батька на спілкування з донькою, необхідність спілкування дитини як із батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення такого способу участі батька у виховані та спілкуванні з дитиною за запропонованим органом опіки та піклування варіантом.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає як розумному балансу участі батька у вихованні дитини, так й найкращим інтересам дитини, та не суперечить сталій судовій практиці Верховного Суду.

Право батька на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із батьком.

Відповідач не надала, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії позивача негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я доньки. Посилання відповідачки на наявність у відповідач психічного захворювання за відсутності доказів його агресивної поведінки щодо дитини не є беззаперечною підставою для відмови у позові.

Крім цього, відповідач не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту батька і дитини на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, у визначеному судом порядку, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні дочки.

Щодо доводів ОСОБА_2 про небажання дитини спілкуватися з батьком, то судова колегія виходить з того, що наявність можливості спілкуватися ОСОБА_1 з ОСОБА_3 сприятиме поступовому відновленню психоемоційного контакту батька з донькою, можливості налагодити взаємовідносини, оскільки подальше обмеження спілкування доньки з батьком призведе до руйнування зав`язків між ними, що жодним чином не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Також, оскаржуване судова рішення передбачає можливість спілкування з ОСОБА_3 лише за її згодою, що відповідає інтересам доньки та спростовує доводи відповідачки щодо примушування дитини та встановлення обов`язку для доньки спілкуватись з ОСОБА_1 .

Заперечення відповідачки щодо відсутності доказів невиконання попередніх рішень органів місцевого самоврядування не впливають на обґрунтованість висновків суду про наявність підстав для встановлення графіку спілкування, оскільки сторонами не заперечується наявність спору щодо участі батька у вихованні дитини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина