ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1132/25 Справа № 186/227/24 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року в цивільній справі номер 186/227/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 , заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту смерті, в якій просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації.

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 годині 20 хвилин на території РФ у місті Перм Пермського краю померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Мотовіліхінським відділом управління записів актів цивільного стану адміністрації міста Перм.

З 1993 року до дня смерті ОСОБА_2 була зареєстрована в України в місті Першотравенськ Дніпропетровської області.

У зв`язку з відсутністю інших спадкоємців 24.03.2013 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все майно належне їй на момент смерті вона заповіла заявниці ОСОБА_1 .

Після повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 поїхала в РФ в м. Перм в гості до родичів, де в подальшому і померла.

Про її смерть ОСОБА_1 дізналася в грудні 2023 року. Після чого звернулася до державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проте, постановою №25/02-31 державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з тим, що не надано оригіналу свідоцтва про смерть спадкодавця, тому неможливо встановити факт смерті ОСОБА_2 .

Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено про неможливість витребування свідоцтва про смерть з РФ, оскільки Україною

розірвано дипломатичні виносити.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася з вказаною заявою до суду.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту смерті.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції в неповній мірі були встановлені обставини, що мають значення для справи. Крім того, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням матеріального права.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в своїй заяві заявниця зазначала, що у неї немає оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 через те, що дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвані через повномасштабне вторгнення Росії на територію України - всі кордони с Росією перекриті, навіть якщо врахувати позицію суду першої інстанції, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 є дійсним на території України, і приймається на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації. проставляння апостилю, тощо) отримати оригінал свідоцтва про смерть російського зразка заявник не може, внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду з цією заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 в судовому порядку, так як тільки на підставі рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_2 орган РАЦС зможе видати їй оригінал свідоцтва про її смерть для подальшого оформлення спадщини.

Із доказів, які підтверджують смерть ОСОБА_2 в російській федерації у ОСОБА_1 є тільки копія її свідоцтва про смерть, яку їй вислали родичі з Росії месенджером Viber.

Посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 13.05.2022 року у справі №478/1072/21, від 09.04.2024 року, у справі №143/664/23 та 15 серпня 2024 року у справі №643/8133/23 вважає хибними, так як з аналізу цієї практики Верховного Суду вбачаються зовсім інші підстави, по яким заявникам відмовлено в задоволені їх заяв за інших обставин.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 є відсутність у неї оригіналу її свідоцтва про смерть російського зразка, а його копію, яку їй переслали мобільним месенджером, як доказ не прийняв ані нотаріус, ані відділ РАЦС, про що є відповідні відповіді в матеріалах справи, які є доказами того, що державні органи та посадові особи не приймають цей документ без оригіналу.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 105, 106).

Заінтересована особа Петропавлівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 107).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 годині 20 хвилин в Російській Федерації, Пермський край, м. Перм. Свідоцтво видано уповноваженим органом Російської Федерації (а.с. 5).

З заповіту від 24 березня 2013 року вбачається, що померла ОСОБА_2 все майно, що їй належало на день смерті, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 8).

Постановою №25/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 через ненадання оригіналу свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_2 (а.с. 11).

Петропавлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено про неможливість витребування свідоцтва про смерть з РФ оскільки Україною розірвано дипломатичні виносити (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог, оскільки станом на день розгляду заяви, свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації 22.12.2022 року, тобто до зупинення дії Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року, не потребує будь-якої легалізації.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним з огляду на наступне.

У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами - членами СНД (зокрема, Україною і РФ) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Разом із тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з РФ та Білоруссю. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих в зазначених країнах, незалежно від дати їх видачі (посвідчення).

З дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з РФ та Білоруссю до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України, застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року №2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з РФ і республікою Білорусь.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою, або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції, за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на день розгляду справи свідоцтво про смерть, видане на території РФ, не потребує будь-якої легалізації.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 1 статті 76, частина 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 19 годині 20 хвилин в Російській Федерації, Пермський край, м. Перм. Свідоцтво видано уповноваженим органом Російської Федерації.

Станом на день розгляду заяви свідоцтво про смерть, копія якого наявна у заявниці, видане на території російської федерації 22.12.2022 року, тобто до зупинення дії Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року, не потребує будь-якої легалізації. Свідоцтво видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла ОСОБА_2 , містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 року №107 не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України.

Відтак, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, відмовляючи у задоволені заяви про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Суддя: