Справа № 727/5911/16-ц
Провадження № 2-зз/727/5/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді: Слободян Г.М.
секретаря судових засідань: Вакарчук Т.Р.
розглянувши клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним, -
У провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебувала на розгляді цивільна справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.
03 березня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.
У клопотанні посилається на те, що 19 вересня 2016 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці, при розгляді цивільної справи №727/5911/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: відділ з питань опіки та піклування, про визнання договору дарування недійним, було накладено арешт на 11/100 ідеальних часток нерухомого майна - житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_1 . Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 травня 2017 року позов задоволено - визнано договір дарування 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого 12 листопада 2011 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., недійсним. Вказує на те, що відповідно до постанови Верховного суду від 20.11.2029 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено та рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним відмовлено. Ствержує, що у зв`язку з викладеним більше не має підстав для накладання арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Просить скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: відділ з питань опіки та піклування, про визнання договору дарування недійним.
У судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку; відомостей про поважність причин неявки до суду не надали.
За неявки в судове засідання сторін по справі, їх представників, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши доводи викладені в заяві про скасування заходів забезпечення позову, дослідивши додані до заяви документи, суд зважає на наступне.
Згідно ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є гарантія виконання рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
За з`ясованих обставин судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2016 року, при розгляді цивільної справи №727/5911/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: відділ з питань опіки та піклування, про визнання договору дарування недійним, було накладено арешт на 11/100 ідеальних часток нерухомого майна - житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_1 (а.с.146).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 травня 2017 року позов задоволено - визнано договір дарування 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого 12 листопада 2011 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О., недійсним.

Разом з цим, відповідно до постанови Верховного суду від 20.11.2029 року, касаційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , задоволено та рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 22 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним відмовлено (а.с.147-148).

Згідно ч.ч. 1, 9, 10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ст.13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст.41 Конституції України).

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004).

Відповідно до ч. ч. 4, 5ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, зокрема відсутність на даний час підстав для заявлених вимог стосовно накладання арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що обрані заходи забезпечення позову у вигляді арешту, порушують законні права ОСОБА_1 вільно володіти та розпоряджатися нерухомим майном, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування вжитих заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 158, 260,

353, 494 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення цивільного позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 вересня 2016 року у вигляді накладення арешту на 11/100 ідеальних часток нерухомого майна - житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання її копії.

Повний текст ухвали складений 12.03.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.