справа № 759/6693/24 головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
провадження № 22-ц/824/3976/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Чеховською Дар`єю Ростиславівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Мані, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» про захист прав споживачів, визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представниця ОСОБА_1 - адвокатка Чеховська Д.Р. звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Мані, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел», у якому просила суд:

визнати недостовірною і такою, шо не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію внесену в кредиту історію ОСОБА_1 , що відображена, як інформація, за договором ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року;

зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з усіх баз даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій» недостовірну інформацію з кредитної історії позивача за договором ЛМ -00300659 від 03 січня 2019 року, що розміщена за поданням ТОВ «Лайм Мані»;

визнати протиправним дії ТОВ «Лайм Мані», щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» недостовірної інформації, та такої, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію відомостей для внесення інформації (запису) для формування кредитної історії ОСОБА_1 , що відображена як інформація за договором ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 січня 2019 року позивачем за допомогою веб-сайту було отримано споживчий кредит ЛМ-00300659 у розмірі 1 500,00 грн.

11 лютого 2020 року позивачем за допомогою кабінету користувача на веб-сайті було повністю погашено як тіло заборгованості, так і усі штрафні санкції, у тому числі відсотки, штраф та пеня, за договором ЛМ -00300659, всього на суму 15 767,50 грн.

У жовтні 2023 року позивач, перевіряючи інформацію з інтернет сайту ТОВ «Українське бюро кредитних історій» дізнався, що у його кредитній історії міститься інформація про те, що кредитний договір ЛМ-00300659 не закритий, а «проданий» донором інформації вказано «Лайм Мані». На веб-сайті вказано, що послуги під торговою маркою «Ваша Готівочка» надаються небанківською фінансовою установою - ТОВ «Лайм Кепітал».

Жодних претензій про наявність заборгованості за договором ЛМ-00300659 від ТОВ «Лайм Мані» та від ТОВ «ЛАЙМ Кепітал» з 2020 року по даний час позивач не отримував, жодних позовних заяв про стягнення заборгованості до позивача не подавалась. У кредитній історії позивача міститься недостовірна інформація, яка впливає на права позивача отримувати кредити у банках та фінансових установах у встановленому законодавством порядку, тому позивач змушений звертатися до суду з даним позовом.

Представником «Українське бюро кредитних історій» надано відзив на позовну заяву в якому вказав, що позивач не надає кредитний договір та докази, які свідчать про погашення наявної заборгованості. Передача інформації до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» здійснюється на підставі ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Відповідно до зазначеної статті та інших вимог зазначеного закону, фінансова установа передає до бюро інформацію, яка є кредитною історією особи. Отже, ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не є особою, яка порушила права та обов`язки позивача і ніяким чином не завдала моральних страждань, а лише отримала та зберігає інформацію (кредитну історію), яка передана на законних підставах до бюро Фінансовою установою. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача надано відповідь на відзив в якому вказано, що у позовній заяві детально обґрунтовано та вказується, що позивач будь-якої згоди на передачу інформації до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не надавав.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Чеховська Дар`я Ростиславівна подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Підтримавши доводи позовної заяви, вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам.

Вказала, що позивачем були вчинені усі дії, направлені на отримання інформації від ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТЕЛ» та ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» з проханням надати інформацію чи укладався між цими особами та позивачем кредитний договір ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року, проханням надати копію даного договору, проханням надати довідку про погашення заборгованості.

У позивача кредитний договір ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року не зберігся, оскільки був вчинений у електронній формі і він був наявний у електронному кабінеті на веб-сайті https://vashagotivochka.ua/, на момент погашення заборгованості, однак зайшовши до електронного кабінету у 2023 році, позивач його не виявив, історія угод була пустою.

Ухвалою від 24 червня 2024 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, а саме: у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію на розрахунковий рахунок якої юридичної або фізичної особи 11 лютого 2020 року Позивачем зі його банківського рахунку у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» були перераховані грошові кошти у розмірі 15 767, 50 грн, а у Відповідача-2 та у Третьої особи копію кредитного договору ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції було виявлено надмірний формалізм при розгляді даної справи, неповно встановлено обставини даної справи, не витребувано необхідні докази, внаслідок чого було зроблено хибний висновок про те, що квитанція №09ЕЕ-271Е-0ВХТ-К6Р6 від 11 лютого 2020 року не підтверджує, що сума у розмір 15 767,50 грн. була перерахована в рахунок погашення боргу за кредитним договором ЛМ-00300659.

Позивач наполягає на тому, що кредитний договір JIM-00300659 закритий, заборгованість за ним була погашена позивачем, об`єктивно він позбавлений можливості це довести самостійно у спосіб інакший ніж витребувати документи через суд, оскільки відповідей на свої письмові запити він не отримав.

Суд також не врахував, що позивач будь-якої згоди на передачу інформації до ТОВ «УБКІ» не надавав. Останнім це твердження не спростовано у відзиві, матеріали справи не містять письмової згоди позивача на передачу будь-якої його персональної інформації до ТОВ «УБКІ».

У кредитній історії Позивача вказано, що донором інформації щодо договору ЛМ-00300659 є ТОВ «ЛАЙМ МАНІ».

У позивача не було жодних кредитних відносин з ТОВ «ЛАЙМ МАНІ», жодних договорів позивач з ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» не підписував та не укладав, позивач згоди на передачу інформації до ТОВ «УБКІ» не надавав.

Таким чином, судом неправильно застосовано ст. 5, ст. 9, ст.10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та не враховано той факт, що матеріали справи не містять письмової згоди позивача як суб`єкта кредитної історії на передачу будь-якої його персональної інформації до ТОВ «УБКІ».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Чеховською Дар`єю Ростиславівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Мані, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» про захист прав споживачів, визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити дії, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 грудня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

27 січня 2025 року представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» - адвокатка Наконечна Альона Вікторівна подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судовому зсіданні представниця ОСОБА_1 - адвокатка Чеховська Дар`я Ростиславівна доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань від них не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасниці справи, яка прибула в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформації з інтернет сайту ТОВ «Українське бюро кредитних історій» міститься інформація кредитної історії ОСОБА_1 за договором (ЛМ-00300659 ), сума видачі кредиту 1 500,00 грн., поточна заборгованість - 10 367,50 грн., термін кредиту до 18 січня 2019 року, кредит закритий зазначено «проданий», дата оновлення 27 вересня 2019 року; вид забезпечення без забезпечення (бланкові); донор інформації Лайм мані.

Відповідно квитанції №09ЕЕ-271Е-0ВХТ-К6Р6 від 11 лютого 2020 року позивач перерахував С2А_VASНAGОТІVОСНКА_08 у розмірі 15 767,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтвердили настання підстав передбачених у ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» для вилучення інформації, що складає кредитну історію.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального при ухваленні рішення, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію. Користувач Бюро - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію.

Згідно з пунктом 2 частини першої ст. 7 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», відомості про грошове зобов`язання суб`єкта кредитної історії це: а) відомості про кредитний правочин та зміни до нього (номер і дата укладання правочину, сторони, вид правочину); б) сума зобов`язання за укладеним кредитним правочином; в) вид валюти зобов`язання; г) строк і порядок виконання кредитного правочину; ґ) відомості про розмір погашеної суми та остаточну суму зобов`язання за кредитним правочином; д) дата виникнення прострочення зобов`язання за кредитним правочином, його розмір і стадія погашення; е) відомості про припинення кредитного правочину та спосіб його припинення (у тому числі за згодою сторін, у судовому порядку, гарантом тощо); є) відомості про визнання кредитного правочину недійсним і підстави такого визнання.

Згідно з частинами першої, другої ст. 9 Закону інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 частини першої ст. 7 цього Закону. Позивачем не заперечується факт надання такої згоди.

Відповідно до частини першої ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро вилучає з кредитної історії:

1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними;

2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;

3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором.

За правилами статті 13 Закону суб`єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал. Заява має включати коментар обсягом не більше ніж 100 слів щодо інформації, що заперечується.

Бюро при отриманні заяви від суб`єкта кредитної історії зобов`язане на час перевірки інформації позначити кредитну історію такого суб`єкта кредитної історії відповідною позначкою та протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви звернутися до Користувача, який надав інформацію, що заперечується, про її підтвердження або зміну.

Бюро вносить зміни до інформації, що міститься у кредитній історії суб`єкта кредитної історії, та знімає з кредитної історії позначку у разі зміни Користувачем інформації, що заперечувалася суб`єктом кредитної історії.

Бюро вилучає з кредитної історії суб`єкта кредитної історії інформацію, що заперечується суб`єктом кредитної історії, а також знімає відповідну позначку, якщо Користувач, який надав цю інформацію, у п`ятнадцятиденний термін з моменту звернення до нього Бюро не надав відповіді.

Банки, які передають інформацію про кредитні правочини, відповідають за наявність письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації щодо нього та зберігають оригінал даної згоди.

ТОВ «Українське бюро кредитних історій» отримує інформацію про позичальників від банків, страхових компаній, лізингових компаній, кредитних спілок та інших фінансових інститутів.

Інформація передається на добровільній основі і лише за наявності письмової згоди позичальника відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», при цьому, така згода не передбачає зазначення, до якого саме органу, установи дана інформація може бути поширена.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України).

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач має довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суду необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») наголошено, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

На підтвердження виконання зобов`язання за кредитним договором ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року позивачем надано квитанцію №09ЕЕ-271Е-0ВХТ-К6Р6 від 11 лютого 2020 року на суму 15 767,50 грн.

Однак, як слушно зауважив місцевий суд, квитанція не є достатнім доказом того, що позивач сплатив заборгованість саме за договором ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року і вказане зобов`язання виконано ним у повному обсязі.

Долучений до позовної заяви скріншот (Додаткок №4, а.с. 13) з інформацією про наявність заборгованості не містить даних ані про боржника, ані про номер кредитного договору та дату його укладення, що спростовує вірогідність здійснення ОСОБА_1 11 лютого 2020 року платежу саме на погашення заборгованості за договором ЛМ-00300659 від 03 січня 2019 року.

Примірника договору позивачем не надано, клопотань про його витребування суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 чи його представниця не заявляли, а тому відсутні підстави стверджувати, що розміщена у ТОВ «Українське бюро кредитних історій» інформація з кредитної історії позивача за договором ЛМ -00300659 від 03 січня 2019 року, розміщена за поданням ТОВ «Лайм Мані», є недостовірною, або ж ОСОБА_1 як суб`єкт кредитної історії при укладенні цього договору не надав письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації про нього.

Відповідно до статті 13 Закону, суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що міститься у його кредитній історії, а саме кредитним звітом та інформацією з реєстру запитів.

Суб`єкт кредитної історії має право ознайомитися з інформацією, що передбачена частиною першою цієї статті, шляхом звернення до Бюро у порядку, визначеному Положенням Бюро.

Суб`єкт кредитної історії має право звернутися до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію.

Бюро при отриманні заяви від суб`єкта кредитної історії зобов`язане на час перевірки інформації позначити кредитну історію такого суб`єкта кредитної історії відповідною позначкою та протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви звернутися до Користувача, який надав інформацію, що заперечується, про її підтвердження або зміну.

Бюро залишає кредитну історію суб`єкта кредитної історії без змін та знімає з кредитної історії позначку у разі підтвердження Користувачем інформації, що заперечується.

Враховуючи положення статті 13 Закону, колегія суддів вважає, що отримання особисто позивачем, як суб`єктом кредитної історії, кредитного звіту внаслідок його особистого звернення з запитом до Бюро не є поширенням інформації, яка складає кредитну історію позивача.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону Бюро зобов`язане забезпечити захист інформації, що складає кредитну історію, згідно із законодавством України. Бюро надають інформацію, яка складає кредитні історії, виключно користувачам за наявності у користувача письмової згоди суб`єкта кредитної історії на доступ до його кредитної історії та іншим Бюро на підставах, передбачених цим Законом (частина 2, 3 статті 11 цього Закону).

Доказів, що інформація, яка складає кредитну історію позивача, надавалася іншим користувачам та іншим Бюро в порядку, передбаченому статтею 12 Закону та, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача, останнім до суду також не надано.

Враховуючи викладене, законним і обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, зокрема і факт поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації та порушення у зв`язку із цим його особистих немайнових прав, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 12 ЦПК України є обов`язком позивача, а відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду, відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Чеховською Дар`єю Ростиславівною - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова