КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1104/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Євграфової Є.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Батрин О.В.,-

встановив:

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із названим позовом.

АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 20 серпня 2020 року у розмірі 426 177 грн 16 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 501 931 грн 13 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 426 177 грн 16 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 22 175 грн 38 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 53 578 грн 59 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року названий позов задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 426 177 грн 16 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 6 392 грн 66 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

На адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» заперечила щодо вимог апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника АТ КБ «Приватбанк», перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 06 липня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Загальна сума заборгованості становить 501 931 грн 13 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 426 177 грн 16 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 22 175 грн 38 коп.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 53 578 грн 59 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 426 177 грн 16 коп.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог банком надано: розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06 липня 2017 року станом на 20 серпня 2020 року; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до умов та правил надання банківських послуг; витяг із тарифів обслуговування преміальних кредитних карток; виписку за договором № б/н; анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання послуг.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відтак, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.

Так, звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» надало розрахунки заборгованості за кредитним договором та виписку за договором б/н станом на 21 серпня 2020 року.

Відтак, надані товариством розрахунки суми боргу ОСОБА_1 за кредитним договором підтверджені первинними обліковими бухгалтерськими документами та є зведеними документами.

Розрахунки заборгованості та виписка з особового рахунку відповідача, на які посилався позивач у позовній заяві і які досліджувалися судом першої інстанції, є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, є належними доказами наявності заборгованості.

Відтак, апеляційний суд вважає доведеним позивачем наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2020 року у розмірі 426 177 грн 16 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписана відповідачем анкета-заява не містить посилання на конкретні умови кредитування та нарахування відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів оцінює критично, оскільки звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» не заявляло вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нарахованими чи простроченими відсотками, а лише щодо стягнення заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 19 вересня 2022 ухваленоз додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 10 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Є.П. Євграфова