Справа № 943/1699/23 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/2976/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа фермерське господарство «Успіх Агро», про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної незаконним успадкуванням спадщини на земельні ділянки після смерті батьків,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідачки отримані суми орендної плати від фермерського господарства (далі ФГ) «Успіх Агро» за земельні ділянки в період 2018 2022 років та моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою позивачки ОСОБА_2 , 22.12.2017 року звернулася до Буського районного суду з позовом до бувшої Чанижської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом і заповітом після смерті батьків ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не залучивши, як позивача свою сестру, особу з інвалідністю другої групи ОСОБА_2 , яка має право на обов`язкову частку в спадщині відповідно до ст.1235 ЦК України. Рішенням Буського районного суду від 08.05.2018 року позов було задоволено повністю. Дане рішення було оскаржене до Львівського апеляційного суду і 17.06.2021 року скасоване з ухваленням нового рішення.

Враховуючи те, що згідно ст.1241 ЦК України, позивач ОСОБА_2 , як непрацездатна особа з інвалідністю 2-ої групи, має право на обов`язкову частку у спадщині на земельні ділянки, відтак, після смерті батька ОСОБА_3 , спадщина на земельні ділянки якого відкрита по закону, частки відповідачки ОСОБА_1 та позивачки ОСОБА_2 є рівними: після смерті матері ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_1 спадкує по заповіту все належне померлій майно, в тому числі земельні ділянки, однак, відповідно до частини першої статті 1235 ЦК України її частка на право спадкування становить 3/4 земельної ділянки, що належала померлій ОСОБА_4 , решту 1/4 частини земельної ділянки, належить ОСОБА_2 , інших першочергових спадкоємців на дану нерухомість ні за законом, ні за заповітом немає. Згідно рішення Буського районного суду від 05.09.2022 року визнано за позивачкою ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на середню частку (пай) в розмірі 1/2 частки від площі 2.28 га умовних кадастрових одиниць, з них ріллі 0.43 га та кормових угідь 0.71 га, розташованих на території Буської міської ради Львівської області, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також право власності в порядку спадкування за законом на середню земельну частку (пай) в розмірі 1/4 частки від двох земельних ділянок (паю), загальною площею 0,882 га, що становить з них ріллі 0.4766 га та кормові угіддя 0.4115 га, розташованих на території Буської міської ради Золочівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.09.2023 року до ФГ «Успіх Агро» був направлений адвокатський запит для видачі довідки щодо незаконного нарахування оплати за вказані земельні ділянки ОСОБА_1 згідно рішення Буського районного суду від 08.05.2018 року, яке 17.06.2021 року Львівським апеляційним судом було скасовано, однак, ФГ «Успіх Агро» даний запит проігнорувало, посилаючись на те, що дана інформація є конфіденційною, доступ до суб`єктів владних повноважень фізичним особам обмежений, крім суб`єктів владних повноважень.

Позивач зазначає, що окрім матеріальної шкоди, їй завдано моральної шкоди, оскільки позбавлення спадщини після смерті батьків їй спричинило значні моральні страждання, вона втратила душевний спокій, багато часу витрачала на оформлення документів щодо подання апеляційної скарги, переживання посилились відмовою відповідачки ОСОБА_1 переглянути незаконне рішення суду від 08.05.2018 року.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 15000 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати в частині стягнення з неї моральної шкоди та судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди не лише не відповідають фактичним обставинам справи (не грунтуються на належних, достовірних та достатніх доказах), але й не відповідають нормам матеріального права.

Вказує, що судом не визначено, в чому саме полягає протиправність дій відповідача, тобто якими саме конкретними діями відповідачка порушила право позивачки на успадкування майна батьків та якими доказами підтверджено протиправність її дій.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні вказано, що моральну шкоду ОСОБА_2 завдано у виді душевних переживань, а не страждань, незважаючи на те, що терміни не є тотожними, відповідно, наявність душевних переживань не є ознакою заподіяння моральної шкоди.

Додає, що у рішенні не вказано, на підставі яких саме доказів у справі зроблено висновок про спричинення позивачці моральної шкоди, позаяк, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт душевних страждань позивача тривалістю з 2017 року по день ухвалення судового рішення.

Наголошує, що в рішенні вказано про наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювачів шкоди незалежно від наявності вини, однак, не обгрунтовано, якими саме доказами підтверджено такий причинний зв`язок.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.02.2025 року, є дата складення повного судового рішення 07.03.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 05.09.2022 року у справі №943/2380/21 задоволено позов ОСОБА_2 до Буської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на середню частку (пай) в розмірі 1/2 частки від площі 2.28 га умовних кадастрових одиниць з них ріллі 0,43 га та кормових угідь 0,71 га, розташованих на території Буської міської ради Львівської області, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на середню земельну ділянку (пай) в розмірі 1/4 частки від двох земельних ділянок (паю) загальною площею 0,882 га, що становить з них ріллі 0,4766 та кормових угідь 0,4115 га, які розташовані на території Буської міської ради Золочівського району Львівської області, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 20.06.2023 року на 1/2 земельної ділянки площею 0,5574 га (кадастровий номер :11:000:0002), на 1/2 земельної ділянки площею 1,6464 га (кадастровий номер: :16:000:0027), на 1/2 земельної ділянки площею 1,9278 га (кадастровий номер :14:000:0099), та на 1/2 земельної ділянки площею 1,9065 га (кадастровий номер: :12:000:0056).

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із вказаним позовом про відшкодування моральної шкоди, як підставу позову зазначала те, що відповідач ОСОБА_1 , яка є її рідною сестрою, 22.12.2017 року звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом і заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що прийнятим рішенням про задоволення позову ОСОБА_1 , яке в подальшомиу було скасоване судом апеляційної інстанції, їй було завдано моральної шкоди, яка спричинила моральні страждання, зокрема, вона втратила душевний спокій, багато часу витратила на оформлення документів щодо подання апеляційної скарги, переживання позивачки посилились відмовою відповідачки ОСОБА_1 переглянути незаконне рішення суду від 08.05.2018 року. Внаслідок нервових стресів у позивачки погіршилось здоров`я, оскільки вона є особою з інвалідністю ІІ групи. Моральна шкода оцінена нею в розмірі 15000 грн.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Так, за змістом судового рішення Буського районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі 440/2219/17, задоволено позов ОСОБА_1 до Чанизької сільської ради, відділу Держгеокадастру у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Визнано за ОСОБА_1 право власності: на середню земельну частку (пай) загальною площею 2,28 умовних кадастрових га, з них: ріллі 0,85га, кормових угідь 1,43га, розташованих на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на земельну ділянку (пай) загальною площею 3,5529 га в тому числі: рілля 1,9065га, кормові угіддя 1,6464га, що розташована на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , яку задоволено частково, постановою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року рішення Буського районного суду Львівської області від 08 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на середню земельну частку (пай) в розмірі 1/2 частки від площі 2,28 га умовних кадастрових одиниць, що становить 1,14 умовних кадастрових одиниць з них: ріллі 0,43 га, кормових угідь 0, 71 га, розташованих на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на середню земельну частку (пай) в розмірі 3/4 частки від двох земельних ділянок (паю) загальною площею 3,5529 га, що становить 2,6647 га, з них: ріллі 1,4299 га, кормові угіддя 1,2349 га, розташованих на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог відмовлено.

Після цього, ОСОБА_2 у 2021 року звернулась з позовом до суду, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на середні частки (паї), які їй належали як обов`язкові на підставі ст.1241 ЦК України.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частиною першою, другою, третьою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При зверненні до суду з позовом позивач вказувала на те, що їй завдана моральна шкода, передбачена ст.1166 ЦК України.

Разом з тим, положення статті 1166 ЦК України передбачають загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, що не є тотожним моральній шкоді.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне.

Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним фондом України 03.10.2007 року, інвалідність встановлена довічно.

Як встановлено судовим рішенням (постановою суду апеляційної інстанції від 07.06.2021 року у справі №440/2219/2017) ОСОБА_2 , як особа з інвалідністю, мала право на обовязкову частку у спадщині.

Скориставшись правом на звернення до суду, у 2021 році звернулась до суду з відповідним позовом, який було задоволено рішенням від 05.09.2022 року у справі №943/2380/21.

Доказів того, що ОСОБА_2 у визначений законом строк зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, матеріали справи не містять.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не надала доказів того, що їй завдано моральної шкоди відповідачкою ОСОБА_1 , яка у встановлений законом строк, а саме 18.07.2017 року звернулася у Буську державну нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а, в подальшому, за захистом своїх прав до суду, а також доказів того, що її діяння були протиправними.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі №440/2219/17 теж не встановлено протиправності дій ОСОБА_1 під час судового перегляду.

Незалучення до участі у справі ОСОБА_2 , яка скористалась своїм правом на апеляційне оскарження, не може бути доказом заподіяння позивачці моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеності усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Сам факт звернення ОСОБА_1 до суду та часткове задоволення її вимог не може свідчити про заподіяння такими діями моральної шкоди та слугувати виключною та достатньою підставою для її стягнення.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність шкоди, протиправності дій відповідачки та причинного зв`язку між ними.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував усіх обставин справи, не зазначив в судовому рішенні, в чому саме проявилась протиправність дій відповідачки та який причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправними діями відповідачки було встановлено.

Окрім того, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 вчинила протиправні дії, порушивши права позивачки на спадщину після смерті батьків, а тому їй була завдана моральна шкода у виді душевних переживань, які тривали з початку 2017 року і по день ухвалення рішення, є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували звернення позивачки до медичних закладів внаслідок погіршення у неї стану здоров`я, і що таке погіршення здоров`я було наслідком незаконності судового рішення.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі врахував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки доказам, дослідженим у судовому засіданні, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення даного спору в оскаржуваній частині і є підставою для скасування рішення та ухвалення апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в повному обсязі.

Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом відмова у задоволенні позову в повному обсязі, правових підстав для стягнення з відповідачки в дохід держави судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. немає, тому рішення в цій частині теж необхідно скасувати.

В решті, в частині відмовлених позовних вимог, рішення суду відповідачкою не оскаржується, тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідачки, судові витрати, понесені відповідачкою по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 грн. 80 коп., підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач, яка є особою з інвалідністю другої групи, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381-384 ЦПК України, суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 25 червня 2024 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 15000 гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 25 червня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 гривень 80 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 березня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич