Справа №443/2276/24
Провадження №2/443/177/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 березня 2025 року м.Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно витягу №118 від 01.11.2024 року із погосподарської книги села Бориничі Жидачівського району Львівської області, станом на 30.06.1990 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 числиться як "колгоспний двір" за ОСОБА_5 1933 року народження - голова двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а/з № 38), ОСОБА_4 1932 року народження - дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 а/з №36), ОСОБА_1 1970 року народження - донька та ОСОБА_2 1967 року народження - зять, та станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по частині будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Зазначає, що дружина покійного ОСОБА_4 у визначений законом термін звернулася в Ходорівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №112/2005 року, а 04.07.2005 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно земельної частки (паю) у ССП ім. П. Сагайдачного", а 20.12.2005 року - відносно грошових вкладів у відділенні Ощадбанку. Таким чином, маючи свою частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 стала фактичним власником частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , однак юридично спадкові права відносно частини будинку ОСОБА_4 не оформляла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 01.08.2008 року. Вона у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №611/2013 року, а згодом їй видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Чорноострівської сільської ради, що належали покійній її матері.

Таким чином, маючи свою 1/4 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину після смерті своєї матері, вона стала фактичним власником частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , однак юридично спадкові права відносно частини будинку вона не оформляла. Крім того зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не претендує на свою частку у житловому будинку та відмовляється від неї на користь позивачки, саме тому вона на даний час являється фактичним одноосібним власником вищевказаного будинковолодіння.

З метою юридичного оформлення спадкових прав відносно житлового будинку вона 31.10.2024 року звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Враховуючи ту обставину, що на даний час вона немає можливості оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 і який фактично є у її власності, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.01.2025, в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі завідувача в строк до 07 лютого 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №112/2005, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бориничі Жидачівського району Львівської області.

Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору Львівської області в особі завідувача в строк до 07 лютого 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №611/2013, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Бориничі Жидачівського району Львівської області.

28.01.2025 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №611/2013, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

31.01.2025 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №112/2005, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 12.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача - адвокат Яременко І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовні заяві, просив позов задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяви, згідно яких просить розглянути справу без його участі. Крім того, повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його тещі - ОСОБА_4 , 1932 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і була прописана і проживала в АДРЕСА_1 . Позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі. Крім цього повідомляє, що він до 15.04.1991 року більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору. Також повідомляє, що на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від цієї частки в користь - ОСОБА_1 , 1970 року народження.

Третя особа - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа не подала письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без її участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку третьої особи неповажною та вважає, що справу можливо слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 02.06.1956 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , 1933 року народження та ОСОБА_4 , 1932 року народження (а.с.8).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.13 матеріалів спадкової справи №611/2013).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 31.05.1980 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14 матеріалів спадкової справи №611/2013).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , 05.11.1988 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5-6), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.05.2001 року.

Згідно витягу №118 від 01.11.2024 року із погосподарської книги села Бориничі Жидачівського району Львівської області, станом на 30.06.1990 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 числиться як "колгоспний двір" за ОСОБА_5 1933 року народження - голова двору (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 а/з № 38), ОСОБА_4 1932 року народження - дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 а/з №36), ОСОБА_1 1970 року народження - донька та ОСОБА_2 1967 року народження - зять (а.с.11).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1 , має наступні характеристики: житловий будинок, загальною площею 90,7 кв.м, житлова - 70,9 кв.м., допоміжна - 19,8 кв.м. (а.с.21-25).

Відповідно до ст.17 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Дані положення поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", зокрема, підпункт а) пункту 6 визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Із врахуванням викладеного, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по частині будинку однак право власності на частки в будинку за собою не реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_6 , виданим виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 20.10.2004 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Чорноострівської сільської ради №829 від 09.06.2005 року, ОСОБА_5 дійсно проживав та був зареєстрований в с. Бориничі Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 дружина, постійно проживала разом із чоловіком до дня його смерті, займалася його похоронами і вступила у володіння спадковим майном до 6-ти місяців, забрала ключі від житлового будинку та особисті речі померлого. В Чорноострівській сільській раді заповіт від ОСОБА_5 не посвідчувався (а.с.55).

Оскільки заповіту ОСОБА_5 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка прийняли спадщину шляхом постійно проживання із спадкодавцем, була його дружина ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 звернулися до Ходорівської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї чоловіка - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №112 (а.с.13, 50-64).

При цьому як вбачається із матеріалів спадкової справи №112, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася тільки його дружина - ОСОБА_4 .

04.07.2005 року ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо земельної частки (пай), розташованої на території Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, СПП ім.П.Сагайдачного, розміром 2,14 га, належному померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.14, 60).

20.12.2005 року ОСОБА_4 видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо грошових вкладів з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходяться в філії №6313/030 с.Чорний Острів (а.с.15, 62).

При цьому як вбачається із матеріалів спадкової справи №112, юридично спадкові права відносно частини будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не оформляла.

Таким чином, маючи свою частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 стала фактичним власником частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7 , виданим виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 14.09.2013 року (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 , 01.08.2008 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорноострівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 699 згідно якого остання, належний їй житловий будинок разом із погосподарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 заповіла своїй дочці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а належний їй майновий та земельний пай, грошові заощадження з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, які знаходяться в філії №6312/019 м.Ходорів Жидачівського Ощадбанку на рахунку № НОМЕР_8 заповіла дочці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10 матеріалів спадкової справи №611/2013).

Згідно довідки Чорноострівської сільської ради №853 від 25.11.2013 року, ОСОБА_4 дійсно проживала та була зареєстрована в с. Бориничі Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . В Чорноострівській сільській раді посвідчено заповіт від ОСОБА_4 від 01.08.2008 року за реєстровим №699 в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.12 матеріалів спадкової справи №611/2013).

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом також встановлено, що крім ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №611/2013.

ОСОБА_1 у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №611/2013 (а.с.1 матеріалів спадкової справи №611/2013).

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах спадкової справи №611/2013 (а.с.2 матеріалів спадкової справи №611/2013), остання повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомляє, що спадщини, яка належить їй за заповітом вона не приймає, на її оформлення не претендує. Відмовляється від належної їй частки в спадщині в користь дочки померлої - ОСОБА_1 .

При цьому, як видно із матеріалів спадкової справи №611/2013 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 звертався тільки позивач (а.с.3 матеріалів спадкової справи №611/2013).

11.06.2014 та 05.02.2020 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в тому числі з урахуванням частки у спадщині від якої відмовилася дочка померлої - ОСОБА_3 , щодо земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належало померлій ОСОБА_4 згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №058209, серії ЯГ №058210, серії ЯГ №058211, серії ЯГ №058212 (а.с.17-20).

При цьому як вбачається із матеріалів спадкової справи №611/2013, юридично спадкові права відносно частини будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , позивачка не оформляла.

Таким чином ОСОБА_1 , маючи свою частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши частину після смерті своєї матері, позивачка стала фактичним власником частин житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не претендує на свою частку у житловому будинку та відмовляється від неї на користь позивачки, що підтверджується поданою ним письмовою заявою (а.с.37), а відтак ОСОБА_1 на даний час являється фактичним одноосібним власником вищевказаного будинковолодіння, однак право власності на житловий будинок за собою не реєструвала.

З метою оформлення права власності на майно колгоспного двору, позивач звернуласядо нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №477/02-31 від 31.10.2024, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.27).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у

веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою (ст.126 ЦК УРСР 1963 року).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на майно, в тому числі і на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Таким чином, судом встановлено, що позивач у справі позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати своє право власності на майно колгоспного двору, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно колгоспного двору, зокрема у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Оскільки, позивач позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на частину у майні колгоспного двору, суд вважає, що позовна вимога підлягає до задоволення, оскільки відсутній інший спосіб оформити (зареєструвати) у встановленому Законом порядку позивачем права власності на майно колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка