Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А, при секретарі - Вознюк Д.І., без участі сторін,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Миколаївської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ТОВАРНА БІРЖА», Приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

03.12.2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленко Ольги Леонідівни, звернулась до суду з позовною заявою до Миколаївської міської ради про визнання права власності на 7/20 частин житлового будинку (квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєві від 06 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27 лютого 2025 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 витребувано у Приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Боненко Тетяни Леонідівни належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - в строк до 17 лютого 2025 року.

15.01.2025 року на адресу суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутністю згідно норм чинного законодавства.

20.02.2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №32/2024 , що була заведена 15 липня 2024 року, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2025 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2025 року.

11.03.2025 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутністю.

З огляду на наявність заяв позивача та відповідача з проханням справу розглядати без їх участі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.

16.11.1994 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які є членами біржи з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, укладено Договору міни нерухомого майна №871 засвідчений Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕННА ТОВАРНА БІРЖА», згідно умов якого було обміняно квартиру АДРЕСА_2 , що відповідно до Свідоцтва на право на житло за р.№ НОМЕР_1 від 29.08.1994 року належала на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 й ОСОБА_2 , та 7/20 приватного будинку житлового будинку(квартира АДРЕСА_1 , що згідно Договору купівлі продажу нерухомого майна №477 від 12.08.1994 року на праві приватної власності належала ОСОБА_5 .

На виконання вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір зареєстрований на товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод за реєстраційним №871 від 16.11.1994 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 22листопада 2019 року, актовий запис №5090, підтверджується , що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 26 червня 2012 року, актовий запис №56, підтверджується, що ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 22листопада 2019 року, актовий запис №3799, підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №32/2024 ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 .

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 3 ст. 1296 цього Кодексу передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до правил статей 316, 328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як вбачається зі ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Так, відповідно до Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суди при розгляді справ даної категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив, що інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає. На день смерті спадкодавець в зареєстрованому шлюбі не перебував, з заявою про прийняття спадщини інші особи в установленому законом порядку до нотаріуса не зверталися, отже судом встановлено,що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті сестри ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . А тому суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спадкове майно за законом.

З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1264, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 90, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_7 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/20 частин житлового будинку (квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.А. Гуденко