Справа № 350/1104/24
Провадження № 22-ц/4808/257/25
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Струць Тетяна Ігорівна, на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бейком А.М. 25 вересня 2024 року в с. Рожнятів Івано-Франківської області, повний текст якого складено26 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог:

У червні 2024 року позивачкою ОСОБА_1 поданий позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, мотивуючи тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, в якому народилося двоє синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, жодної матеріальної допомоги не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Суд стягнув аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 27.06.2024р. і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення нею повноліття покладений на обох батьків і є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості. При визначенні розміру аліментів суд врахував обставини, зазначені у частині першій статті 182 СК України, у тому числі відсутність у відповідача інших документально підтверджених утриманців, тому вважав, що аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно є гарантованими, справедливими, розумними і необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Струць Т.І. посилається на неповне дослідження судом обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги існування інших обставин, що впливають на розмір аліментів, а в рішенні суду не мотивовано чому не прийнято до уваги наявність у відповідача непрацездатної матері. Вважає, що суд не застосував положення частини першої статті 182 СК України. Відповідач повідомляв, що безробітній, що у нього відсутня можливість забезпечити належну сплату аліментів у зазначеному позивачкою розмірі, що у нього перебуває на триманні хвора матір ОСОБА_5 , 1949 року народження, яка потребує витрат на лікування. Відповідач є військовослужбовцем і у нього є постійна необхідність в поточних витратах. Відповідач не відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, однак вважає розмір аліментів встановлений позивачкою у позовній заяві надто високим, а тому погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/9 частини від всіх видів його заробітку.

За наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.64-65).

Позиція інших учасників справи, заяви (клопотання) :

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.08.2013, виданому виконкомом Небилівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с. 7 зворот).

Відомостями у свідоцтвах про народження серії НОМЕР_2 від 25.04.2019 (а.с.8) та НОМЕР_3 від 08.04.2015 (а.с. 9) підтверджено, що позивачка та відповідач є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного комісією Небилівським старостинським округом Перегінської селищної ради №38/20-28 від 29.05.2024 (а.с.7), ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживають без реєстрації в АДРЕСА_2 в будинку бабусі ОСОБА_6 (а.с.7).

Свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 28.01.1991 року (а.с.19) підтверджено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 (а.с.19)

Згідно довідки № 30 виданої КНП "Перегінська лікарня" ПСР (а.с. 18), мати відповідача ОСОБА_5 у червні 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні у зазначеному закладі з діагнозом: нестабільна стенохардія.

Відповідач ОСОБА_2 21.02.2023 зарахований до списків військової частини згідно наказу №81-00, що підтверджується копією військового квитка Серії НОМЕР_5 від 09.05.2022 (а.с. 20-21).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування:

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У ч. 5 ст. 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 та від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, сплата аліментів одним з батьків, а в даному випадку батька, який живе окремо, є однією з форм його участі в утриманні дітей. Оскільки відповідач є батьком дитини, тому нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття.

Відповідач як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі вказував, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/9 частки від його доходу, не заперечує, що він є працездатним.

При цьому мотивує свою позицію тим, що він, одночасно, є безробітнім, і проходить службу у Збройних Силах України, не подаючи жодних доказів про свої доходи, які отримуються ним від держави за проходження служби у Збройних Силах України, і взагалі про матеріальне становище (наявність нерухомого та цінного рухомого майна), про стан здоров`я тощо, тобто щодо всіх обставин, які мають значення при визначенні розміру аліментів і передбачені у ч. 1 статті 182 СК України.

Оцінюючи доводи апелянта, суд приходить до висновку, що він є зайнятою особою, а не безробітною, оскільки зайнятість позивача на службі у ЗСУ виключає можливість присвоєння йому статусу безробітного за ознаками, визначеними у пункті 2 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення».

Суд не приймає до уваги наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері, оскільки відповідачем не представлено доказів, що його мати не має самостійного доходу у вигляді пенсії, не подано доказів про матеріальне становище матері ( наявність у власності транспортних засобів, нерухомого майна тощо), що позбавляє суд зробити висновок про те, що мати є утриманкою відповідача по справі. Крім того не подано суду доказів, що мати відповідача не має інших працездатних дітей або чоловіка з відповідним доходом, які можуть розділити обов`язок разом з відповідачем по її утриманню.

Щодо розміру аліментів, визначеного судом на рівні 1/3 частки від заробітку відповідача (доходів), слід погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження його матеріального стану (доказів про щомісячний заробіток, наявність нерухомого та цінного рухомого майна тощо), а також щодо джерела походження доходів.

Розмір аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача не перевищує розміру, визначеного у частині 5 статті 183 СК України, на думку колегії суддів, забезпечить справедливий баланс між потребами малолітніх дітей та обов`язком відповідача в наданні утримання дітям і не буде надмірним тягарем для нього.

Твердження відповідача, що він захищаючи територію України, зазнає витрат щодо особистого утримання та потреб, які доводиться оплачувати за власні кошти, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до незгоди з ухваленим рішенням в частині розміру стягнення аліментів, тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість задоволення позову у повному обсязі та не вбачає підстав для скасування або зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Струць Тетяни Ігорівни залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського райнного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2024 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.