Справа № 344/1805/25
Провадження № 2/344/1967/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Атаманюка Б. М.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Либовка Анна Володимирівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , 30.01.2025 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнання права власності.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 09 лютого 2001 року на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в рівних долях належала квартира за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності від 09.02.2001 серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. З 01 листопада 2006 року, згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину за законом серії ВЕС № 475139 від 01 листопада 2006 року, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , а саме 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , є батько ОСОБА_1 . 16 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 32 від 16.01.2007. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_8 . Як під час спільного подружнього життя з ОСОБА_9 , так і після розірвання шлюбу, ОСОБА_7 систематично порушував правила співжиття в квартирі АДРЕСА_2 , зловживав алкогольними напоями, здійснював фізичне та психологічне насильство над співвласниками, у зв`язку з чим ОСОБА_1 та ОСОБА_9 звернулись до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_7 про припинення права власності на 1/6 приватизованої квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, виділення грошової компенсації в рахунок 1/6 частини квартири та виселення у зв`язку з неможливістю сумісного проживання. В процесі розгляду вищевказаної судової справи, ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Івано-Франківській області було внесено грошову компенсацію в сумі 34930 грн. в рахунок 1/6 частини приватизованої квартири. Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.08.2007 у справі № 2-656/2007 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про припинення право власності на 1/6 частину приватизованої квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, виділення грошової компенсації в рахунок 1/6 частини квартири та виселення у зв`язку з неможливістю самостійного проживання задоволено частково. Припинено право власності на 1/6 частину приватизованої квартири, зареєстрованої на співвласника ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2001 року по АДРЕСА_1 у зв`язку з неможливістю сумісного проживання, та виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2 . Кошти внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Івано-Франківській області в сумі 34930 грн. вирішено сплатити ОСОБА_7 . Проте, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.08.2007 у справі № 2-656/2007 не було визнано право власності за іншими зі співмешканців, зокрема за позивачем, на вищенаведену 1/6 частину квартири, що відповідно на даний момент створює правову невизначеність, оскільки 1/6 частина квартири не належить нікому, що перешкоджає належній реалізації права власності інших власників квартири та суперечить законодавству.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2024 виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області змінено тип спільної власності, зокрема зі спільної сумісної на часткову власність на квартиру АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_1 належить частка розміром 1/3, ОСОБА_2 1/6, ОСОБА_3 1/6, ОСОБА_4 1/6. Проте, як уже було зазначено вище, станом на даний час 1/6 частина квартири не має жодного власника, тому ОСОБА_1 звертається до суду з позовом про визнання права власності на зазначену частку квартири, оскільки саме позивачем внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Івано-Франківській області грошову компенсацію в сумі 34930 грн. в рахунок 1/6 частини приватизованої квартири, які за рішенням Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 14.08.2007 № 2-656/2007 сплачено на користь ОСОБА_7 . Окрім цього, звертають увагу, що інші співвласники не заперечують проти визнання права власності на 1/6 частину квартири саме за позивачем.

На підставі наведених обставин, позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача адвокат Либовка А.В. подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та представника за наявними матеріалами справи, позов підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Представник відповідача адвокат Андрійків Х.І. подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі відповідача та представника, позов визнає та просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 3, 4ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цьогоКодексу.

Відповідно дост.206 ч.ч.1, 4 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Стаття 358 Цивільного кодексу України зазначає порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

У відповідності з вимогами частини першої статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності від 09.02.2001 серії СТЕ 076922 квартира за адресою АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності в рівних долях належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. З 01 листопада 2006 року, згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину за законом серії ВЕС № 475139 від 01 листопада 2006 року спадкоємцем майна ОСОБА_5 , а саме 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , є батько ОСОБА_1 . (а.с.33).

16 січня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 32 від 16.01.2007. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_8 (а.с.34).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.08.2007 у справі № 2-656/2007 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про припинення право власності на 1/6 частину приватизованої квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, виділення грошової компенсації в рахунок 1/6 частини квартири та виселення у зв`язку з неможливістю самостійного проживання задоволено частково. Припинено право власності на 1/6 частину приватизованої квартири, зареєстрованої на співвласника ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2001 року по АДРЕСА_1 у зв`язку з неможливістю сумісного проживання, та виселено ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_2 . Кошти внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Івано-Франківській області в сумі 34930 грн. вирішено сплатити ОСОБА_7 (а.с.29-30).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.08.2007 у справі № 2-656/2007 не було визнано право власності за іншими із співмешканців, на вищенаведену 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , що відповідно на даний момент створює правову невизначеність, оскільки 1/6 частина квартири не належить нікому, що перешкоджає належній реалізації права власності інших власників квартири та суперечить законодавству.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зазначала, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. У вказаній справі, в якій заявлено вимоги про припинення права на частку у спільній власності та визнання права власності, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що лише відмова у задоволенні вимоги позивача про припинення права власності на частку у праві спільної власності на нерухоме майно (визнати право на яку за собою позивач просив суд) є підставою для відмови у задоволенні вимоги про визнання права власності позивача на цю частку (пункт 64). Так, у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16 Верховний Суд України погодився із висновками колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 13 липня 2016 року, зокрема щодо наявності підстав для припинення права спільної часткової власності на частину нежитлового приміщення, визнання за позивачем права власності на зазначене майно та стягнення на користь відповідача грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку суду. Разом з тим, позовних вимог про визнання права власності на спірну частину нерухомого майна у зазначеній справі заявлено не було.

Згідно з приписами ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Відповідно до висновку Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21, аналіз зазначених приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що державний реєстратор одночасно зі здійсненням реєстрації припинення речового права проводить державну реєстрацію набуття відповідного права чи обтяження шляхом виконання судового рішення про одночасне визнання такого речового права або шляхом відновлення попереднього запису про речові права.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог та визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13,76-82, 133, 141, 142, 206, 259, 263, 264, 265, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України,суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлено та підписано 11.03.2025.

Суддя Богдан АТАМАНЮК