Справа № 489/4099/24
Номер провадження 2/489/165/25
06 березня 2025 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), треті особи - Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька
У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.05.2024 позивач звернувся до Департаменту з надання адміністративних послуг ММР із заявами про реєстрацію свого малолітнього сина з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання. Позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що документи подані не в повному обсязі, а саме відсутній дозвіл на реєстрацію від батька дитини. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати їй дозвіл на реєстрацію їхнього сина, проте той відмовлявся. З цих підстав просив суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 , знявши з реєстрації за попередньою адресою: АДРЕСА_2 без згоди батька ОСОБА_2 .
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради,в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Представник третьої особи Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради,в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Представник третьої особи Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради,в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Україна, вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.09.2020 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 02.10.2021, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

10.05.2024 позивач звернулася до Департаменту з надання адміністративних послуг ММР з заявою про зняття із задекларованого місця проживання, в якій просила зняти ОСОБА_3 з адреси: АДРЕСА_2 , на що отримала відмову відповідно до ч. 3 п .87 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 подано не в повному обсязі необхідні документи, а саме відсутня згода батька дитини на зняття із зареєстрованого місця проживання.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 164/812/21 від 26.01.2023).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 п. 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 особи орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.

Відповідно до п. 16 вказаного Порядку місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

У п. 17 Порядку зазначено, що згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.

Пункт 33 Порядку передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку.

Таким чином відсутності письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою місця проживання матері, позбавляє позивача можливості зареєструвати дітей за місцем її фактичного проживання.

За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45).

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

На час розгляду справи докази наявності спору між сторонами стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини відсутні.

Проте спір виник у зв`язку із бажанням матері зареєструвати місце проживання дитини за місцем свого проживання, але згоду батька на це отримати не виявляється можливим.

Тому захистити порушене право позивача можливо лише в судовому порядку.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за адресою реєстрації свого чоловіка відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 27.05.2024.

Проаналізувавши всі обставини справи, та враховуючи, що позивач має намір зареєструвати малолітню дитину за своїм місцем реєстрації, що відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку, що відсутність згоди батька дитини порушує їх права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання.

За таких обставин, враховуючи, що малолітній син сторін ОСОБА_3 фактично проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , спір про місце його проживання, який підлягав би вирішенню на підставі статті 161 СК України, між сторонами відсутній, згоду відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання позивач не може отримати, а відсутність такої згоди порушує право дитини на вільний вибір місця проживання, суд приходить до висновку про задоволення позову та надання дозволу на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними та приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати в сумі 1211 гривень 20 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 і (за умови наявності згоди власника житла або балансоутримувача), знявши з реєстрації за попередньою адресою: АДРЕСА_2 без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, адреса: 54003, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 1.

Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, адреса: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.03.2025.

Суддя В. В. Кокорєв