ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9458/24

Провадження № 22-ц/820/488/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2024 року(суддя Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 2017 року, який розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.03.2020 року. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітня донька залишилась проживати з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання.

Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2019 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ був пред`явлений позивачем для примусового виконання до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та згідно постанови державного виконавця від 04.02.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61076003.

В зв`язку із тим, що з часу відкриття зазначеного виконавчого провадження відповідач сплачує аліменти регулярно, але у меншому розмірі, аніж визначено судовим наказом, виникала заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі у відповідача почала виникати заборгованість з квітня 2020 року, але до липня 2020 року вона погашалася наявною переплатою, яка накопичилась з період з грудня 2019 по березень 2020. Надалі з липня 2020 року у зв`язку зі сплатою відповідачем аліментів у меншому розмірі, аніж визначено судовим наказом, у відповідача майже щомісячно була наявна заборгованість, яка повністю або частково погашалася платежами відповідача за наступні місяці. Станом на 01 січня 2024 у відповідача була наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 11045,35 грн.

Згідно проведеного позивачкою розрахунку, розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 142624,24 грн.

Однак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, а також того, що нарахована сума неустойки (пені) за червень і липень 2021 року перевищує 100% заборгованості відповідача по сплаті аліментів за ці місяці, на яку ця пеня нарахована, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) розмірі 142227,50 грн.

Із урахуванням викладеного, а також уточнень до позовної заяви, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 142227,50 грн. за період з липня 2020 року по грудень 2023 року, а також відшкодувати понесені витрати на професійну правничу допомогу 8000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11045,35 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.07.2020 року по 31.12.2023 року та 621 грн. витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 94,10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, в зв`язку з чим позивачка набула право на стягнення неустойки (пені).

Суд зазначив, що розмір пені не може перевищувати загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на січень 2024 року складає 11045,35 грн., а тому стягнув пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі заборгованості по аліментам станом на січень 2024 року - 11045,35 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 142227,50 грн. за період з липня 2020 року по грудень 2023 року, а також відшкодувати понесені витрати на професійну правничу допомогу 8000 грн. в суді першої інстанції та 5000 грн. в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, не врахував відповідні правові висновки Верховного Суду у подібних справах і неправильно застосував частину першу статті 196 СК України, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Апелянт не погоджується з висновком суду, що сума неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментам, який судом першої інстанції визначено в сумі 11045,35 грн., виходячи із розрахунку заборгованості від 25 березня 2024 року №58502.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. При цьому, якщо, застосовуючи вказане формулювання, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Суд мав задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 142 227,50 грн., розрахунок якої додано до позовної заяви та з розрахунком якої суд погодився, згідно з якого вбачається, що розмір пені не перевищує суму заборгованості, на яку вона нараховується за цей період й відповідає порядку нарахування, зазначеному у вказаній вище постанові касаційного суду.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

В судове засідання апелянта ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надійшла заява від представника апелянтки про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.12.2017 року.

Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого 27.12.2018 року, довідкою про реєстрацію місця проживання М-18762.

Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2019 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ пред`явлено позивачкою для примусового виконання до Богунського відділу державної виконавчої служби у м.Житомир (виконавче провадження № 61076003).

Згідно розрахунку заборгованості від 25.03.2024 року за № 58502, виданого головним державним виконавцем Богунського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 по аліментам у ВП №1076003 станом на 01.01.2024 р. становить 11045,35 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вважала, що за період з липня 2020 року по грудень 2023 року ОСОБА_2 має сплатити неустойку за несвоєчасну сплату аліментів, яка становить 142 227,50 грн.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти,до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць ? кількість днів заборгованості ? 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Обчислюючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд першої інстанції погодився з розрахунком пені проведеним позивачкою за період з 01.07.2020 року по 31.12.2023 року в розмірі 142 624,24 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності обчислення розміру пені за період з липня 2020 року по грудень 2023 року в розмірі 142 624,24 грн., тому в цій частині рішення суду не переглядається.

ОСОБА_1 у позові просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за період з липня 2020 року по грудень 2023 року 142 227,50 грн., розрахунок якої додано до позовної заяви, її розмір обчислено з урахуванням розрахунку заборгованості від 25.03.2024 року №58502, здійсненого державним виконавцем, відповідно до якого розмір заборгованості станом на 01.01.2024 року становить 11045,35 грн.

Як вбачається із матеріалів справи нарахована пеня за період з липня 2020 року по грудень 2023 року складає 142 624,24 грн., розмір якої значно перевищує сукупний розмір заборгованості по аліментам за цей період 11045,35 грн.

Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано положення статті 196 СК України та стягнуто з відповідача 11045,35 грн.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №754/4461/21 від 09 листопада 2022 року.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Судді Т.О. Янчук

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк