КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4787/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання неправомірним введення нової посадової інструкції,

установив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання неправомірним введення нової посадової інструкції.

Позовну заяву мотивував тим, що 24 березня 2023 року директором філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» Міняйлом М.Б. було видано і підписано наказ «Про підпорядкування дільниць, відділів та секторів у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» за №147 за яким йому, заступнику начальника виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський підпорядкували базу обслуговування пасажирів, інваліду, члену комітета профспілкової організації, обраного 28 травня 2021 року на звітно-виборчій конференції первинної профспілкової організації вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський.

27 березня 2023 року начальником вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський А. Бондарчук, разом з начальником відділу управління підрозділом та соціальних питань вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Фіканюк Г., складено акт «щодо відповідності посадової інструкції заступника начальника виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ Пасажирський Гобели П.М. затверджена в.о. начальника виробниого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський С.О. Марченко 22 червня 2018 року», наслідком (акту) якого стало анулювання посадової інструкції затвердженої 22 червня 2018 року.

27 березня 2023 року йому було пред`явлено нову посадову інструкцію затверджену 03 лютого 2023 року. При ознайомленні з новою посадовою інструкцією, того ж дня, він зазначив, що з новою інструкцією не згоден, про що свідчить підпис.

20 червня 2023 року начальнику Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський А. Бондарчук, була скерована доповідна про неможливість виконувати обов`язки за новою посадовою інструкцією, у зв`язку з захворювання набутим за час роботи на залізниці, а крім того вказував, що посадова інструкція вручена з порушенням, що зобов`язує його працювати та виконувати обов`язки з щоденним контактом з алергенами: пух, перо, пил, що призведе до погіршення стану його здоров`я.

Вказував, що з новою посадовою інструкцією він не згоден, оскільки при розробці нових посадових інструкцій керівництво підприємства не звернуло увагу на положення довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 66 «Залізничний транспорт і метрополітен» затверджено Наказ Міністерства інфраструктури України 20 травня 2016 року №181 та довідника кваліфікаційних характеристик професій робітників, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року за №336, де визначений перелік основних робіт, які характерні для тієї чи іншої посади.

Виходячи з Наказу №147 від 24 березня 2023 року начальнику Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський А. Бондарчук розподілила обов`язки начальника з керівництва структурних підрозділів на своїх замів, зокрема на нього, заступника начальника, підпорядкувала структурний підрозділ - базу обслуговування пасажирів.

Втім, замість завдань та обов`язків вказаних у п. 70 Начальника структурного підрозділу (Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 66 «Залізничний транспорт і метрополітен» затверджено Наказ Міністерства інфраструктури України 20.05.2016 №181), які не застосовуються, відповідач вводить обов`язки різних професій робітників з Довідника кваліфікаційних характеристик професій робітників, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року за №336.

Звертав увагу, що на виробництві ніяких змін в організації виробництва і праці не відбулося, кількість заступників не змінилось.

Нова посадова інструкція була затверджена 03 лютого 2023 року в.о. директора філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» О. Перцовським, а ознайомлення з новою посадовою інструкцією йому було надано тільки 27 березня 2023 року, з якою він не погодився про що свідчить його зауваження та підпис.

З матеріалів посадової інструкції вбачається, що дії зі змінами умов його праці направлені на зміну істотних умов праці, а саме: по відстороненню його від обов`язків, щодо дій по запобігання корупції, перевезення безквиткових пасажирів, заборонених товарів.

Вказував, що така деталізація у новій інструкції його обов`язків із обслуговування пасажирської бази, в тому числі, націлена на відсторонення його від його обов`язків по безпеці та відшукання можливості застосування до нього дисциплінарних стягнень. Такі висновки підтверджуються неодноразовим виданням наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи, які були скасовані у судовому порядку.

Просив суд, визнати неправомірним введення нової посадової інструкції від 03 лютого 2023 року в.о. директора філії «Пасажирська компанія АТ «Українська залізниця» Перцовським О.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції, тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

Тому, звертає увагу, що ніяких змін істотних умов праці не відбувалось і матеріали справи цього не містять, але йому змінили істотні умови трудового договору, розширили трудові функції, а саме підпорядкували БОП та цех, який працює з алергенними препаратами, хоча відповідача було повідомлено про його хворобу на алергію.

Вказує, що 04 квітня 2024 року, обґрунтовуючи свою бездіяльність, відповідач послався на відсутність інформації про його звернення з листами про ознаки корупції, втім такі відомості спростовуються відмітками у листах, які були направленні до відповідача та наданні у матеріали справи.

Але вже, 19 липня 2024 року відповідач, зазначає що у нього, позивача, склалися неприязні стосунки з начальником ПК-ВЧ-1 Бондарчук А.Б. , але ж які ж це неприязні стосунки, коли вказуються дії з можливою корупції.

Вказує, що можна зробити висновком про його дискримінацію, направлену на усунення його від попередніх умов праці, оскільки трудовим договором передбачений п. 2.4 Посадова Інструкція (редакція 2018 року), щодо здійснення заходів з припиненням корупції, що і відбулося, коли він направляв рапорти доповідні про кричущі факти корупції.

Просив суд, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На вказану апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що на виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року, ним надані всі витребувані копії документів на 164 сторінках, також зазначені документи були направлені на адресу позивача.

Зазначає, що позивач неодноразово подавав додаткові клопотання та інші заяви, а тому його твердження про порушення судом першої інстанції порядку розгляду заяв і клопотань є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Наголошує, що думка позивача, що передбачений ч. 3 ст. 32 КЗпП України порядок зміни істотних умов праці ним, АТ «Українська залізниця», дотриманий не був є лише його суб`єктивною думкою та оціночним судженням, які жодним доказом не доводиться.

Законодавством України не передбачено норм, якими прямо визначено, що саме є змінами в організації виробництва і праці, такого переліку та критеріїв законодавчо не встановлено.

Його право на запровадження таких змін передбачено статями 42, 44 ГК України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових), самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці.

Зміни в організації праці стосувалися не тільки позивача а й інших працівників, в тому числі й інших заступників начальника.

Також не відомо, яким чином введення нової посадової інструкції вплинуло на алергію позивача. Вважає, що позивач намагається маніпулювати своєю хворобою. Медичні довідки, надані позивачем, не містять інформації, яка б підтверджувала алергічні реакції на пральний порошок та прання.

Зазначає, що Позивач не є викривачем в розумінні Закону України «Про запобігання корупції», а тому не має права на певний імунітет, який здобуває викривач.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2018 року в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський Марченко С.О. було затверджено посадову інструкцію заступника начальника вагонної дільниці Гобели П.М.

Встановлено, що 28 травня 2020 року наказом №111 затверджено Порядок розробки посадових інструкцій працівників апарату управління філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця».

Відповідно до п. 4.10 Порядку посадова інструкція оформлюється на чистих аркушах паперу формату А4 і затверджується шляхом проставлення грифа затвердження. Гриф затвердження складається з таких елементів: слово «ЗАТВЕРДЖУЮ», назва посади особи, яка затвердила документ, особистий підпис та його розшифрування (прізвище та ініціали), дата затвердження.

Відповідно до п. 4.13 Порядку посадова інструкція вступає в дію з дати письмового ознайомлення працівника (виконуючого обов`язки працівника) згідно з Порядком. Процедура ознайомлення працівника з посадовою інструкцією включає проставлення ним назви посади, особистого підпису та його розшифрування (прізвище та ініціали) та дати ознайомлення в листі-ознайомлення з посадовою інструкцією. Особа, що буде виконувати посадові обов`язки іншого працівника на час його відсутності, повинна ознайомитися з його посадовою інструкцією під особистий підпис до початку терміну виконання обов`язків.

Відповідно до наказу №147 від 24 березня 2023 року «Про підпорядкування дільниць, відділів та секторів у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» головному інженеру, заступникам начальника дільниці передано у підпорядкування дільниці, сектори, центри та відділи виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», у зв`язку із скороченням чисельності посад заступників начальника виробничого підрозділу та з метою раціонального використання і розподілу трудових ресурсів, належної організації праці.

Відповідно до п. 1.4 вказаного наказу позивачу - заступнику начальника у підпорядкування відійшла база обслуговування пасажирів (214).

Відповідно до п. 3.2 наказу №147 від 24 березня 2023 року наказано розробити проекти нової редакції посадових інструкцій причетних працівників з урахуванням підпорядкованості дільниць та цехів виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія АТ «Укрзалізниця» в термін до 31 березня 2023 року.

Відповідно до акту, щодо відповідності посадової інструкції заступника начальника вагонної дільниці ОСОБА_1 , затвердженої в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ - Пасажирський С.О. Марченко 22 червня 2018 року від 27 березня 2023 року встановлено, що у зв`язку зі змінами в організаційній структурі виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський та філії «Пасажирська компанія», перерозподілу обов`язків між працівниками Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський (відповідно до посадових інструкцій та наказів по вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський), посадова інструкція заступника начальника вагонної дільниці ОСОБА_1 від 22 червня 2018 року, затверджена в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський С.О. Марченко, підлягає анулюванню.

Встановлено, що 27 березня 2023 року позивач ознайомився з посадовою інструкцією заступника начальника від 03 лютого 2023 року №405, однак зазначив, що не згоден згідно ст. 32 КЗпПУ.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ознайомлений з посадовою інструкцією та приступив до виконання своїх обов`язків згідно нової посадової інструкції.

Крім того, відповідач на момент введення нової посадової інструкції та ознайомлення з нею позивача, діяв у відповідності до вимог трудового законодавства України та з дотриманням всіх законодавчих норм.(ст. 32 КЗпП України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Верховний Суд у постанові від 23 березня 2016 року у справі №6-2748цс15, та постанові від 22 травня 2019 року у справі №754/8595/17-ц, вказав, що зміна істотних умов праці за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Законодавством України не передбачено норм, якими прямо визначено, що саме є змінами в організації виробництва і праці, такого переліку та критеріїв законодавчо не встановлено.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №761/24929/20 серед інших «змін істотних умов праці» можна навести, як приклад, зміни посадових обов`язків працівника при продовженні роботи на тій самій посаді. У свою чергу, посадові обов`язки працівників мають бути відображені в посадових інструкціях, згідно з п. 6 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі ДКХП), які були затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року №336, мають складатися для працівників усіх посад, що зазначені у штатному розписі. При цьому до посадових інструкцій може бути внесено зміни та/або доповнення на підставі наказу керівника підприємства та за згодою працівника.

Із зазначеного можна зробити висновок, що посадові обов`язки працівника є фактично також істотними умовами його праці (трудового договору). Тому, у випадку виробничої необхідності змінити їх це має розглядатися як зміна істотних умов праці, для здійснення якої слід дотримуватися відповідних процедур згідно із законодавством. Якщо працівник не погодиться на таку зміну у встановленому порядку (тобто відмовиться від продовження роботи за колишньою посадою, але з новими посадовими обов`язками), то роботодавець має право звільнити його за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач на теперішній час продовжує працювати на посаді заступника начальника вагонної дільниці, що фактично вказує на те, що з посадовою інструкцією ОСОБА_1 все ж таки погодився.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Наказом №147 від 24 березня 2023 року «Про підпорядкування дільниць, відділів та секторів у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» головному інженеру, заступникам начальника дільниці передано у підпорядкування дільниці, сектори, центри та відділи виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», у зв`язку із скороченням чисельності посад заступників начальника виробничого підрозділу та з метою раціонального використання і розподілу трудових ресурсів, належної організації праці.

Тобто, зміни в організації виробництва і праці стосувались не тільки позивача, а й інших працівників виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський.

Відповідачем зазначалось, що актом «щодо відповідності посадової інструкції заступника начальника вагонної дільниці Гобели П.М., затвердженої в.о. начальника вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський С.О. Марченко 22.06.2018» від 27 березня 2023 року встановлено, що у зв`язку зі змінами в організаційній структурі виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський та філії «Пасажирська компанія», перерозподілу обов`язків між працівниками Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський (відповідно до посадових інструкцій та наказів по вагонній дільниці станції Київ-Пасажирський), а саме: - запобігання корупційним та пов`язаних з корупцією правопорушенням покладено на Центр оперативного контролю філії «Пасажирська компанія»; - забезпечення ефективності здійснення заходів, щодо профілактики правопорушень та усунення причин і умов, що спричиняють вчинення протиправних дій - покладено на помічника начальника (з профілактики правопорушень і злочинів) вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський; - погодження призначення на посади, звільнення з посад та переміщення працівників вагонної дільниці, своєчасне заміщення вакансій, заохочення та накладання дисциплінарних стягнень покладається на заступників начальника вагонної дільниці, згідно з розподілом обов`язків, начальника відділу управління персоналом та соціальних питань, начальника юридичного відділу, начальника відділу організації та нормування праці тощо; - перевірка складів пасажирських поїздів міжнародного сполучення перед відправленням їх в рейс на предмет виявлення місці, де можуть бути підготовлені до перевезення заборонені товари контрабандної продукції та багажу, а також на шляху прямування поїзда, перевірка на предмет дотримання працівниками поїзних бригад, вимог правил трудової дисципліни, посадових обов`язків, випадків порушень у сфері обслуговування пасажирів покладено на заступника начальника (резерву провідників) вагонної дільниці.

Отже, відповідно до вищезазначеного, відповідач провів суміщення професій, що призвело до необхідності внесення змін і до посадових інструкцій.

Зміни до посадових інструкцій вносились працівникам, у яких розширилися трудові функції.

Колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної скарги, що передбачений ч. 3 ст. 32 КЗпП України порядок зміни істотних умов праці відповідачем дотриманий не був, оскільки законодавством України не передбачено норм, якими прямо визначено, що саме є змінами в організації виробництва і праці, такого переліку та критеріїв законодавчо не встановлено.

Крім того, право відповідача на запровадження таких змін передбачено статями 42, 44 гк України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових), самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ГК України, підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГК України, підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України). Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені Позивачем доводи позовної заяви та апеляційної скарги не містять таких підстав, з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника.

Отже, такі дії роботодавця були обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що роботодавець дотримався установленого законом порядку проведення зміни істотних умов праці позивача, а твердження позивача про те, що відповідач не мав права в односторонньому порядку змінювати обсяг його трудових обов`язків, що є зміною істотних умов праці є безпідставними.

Так у правовій позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 травня 2023 року по справі № 212/2542/22, в якій Верховний Суд погодився з позицією суду апеляційної інстанції, та прийшли до висновку, що «Відповідач вправі впроваджувати зміни в організації виробництва і праці як в цілому по підприємству, так і в окремих підрозділах, або по відношенню до окремих працівників, які вважає за доцільне для покращення ефективності своєї діяльності».

Також є безпідставним твердження апеляційної скарги, що відповідачем було порушено вимоги ст.32 КЗпП України, так як відповідно до ч. 2 ст.3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в у мовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану роботодавець повідомляє про зміну істотних умов праці, передбачених ч. 3 ст. 32 КЗпП України, не пізніш як до запровадження таких умов.

Отже, повідомлення працівника про зміну істотних умов праці в день запровадження таких умов не порушує положення ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду, повторюють доводи позовної заяви, відповіді на відзив та заперечення на додаткові пояснення відповідача. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 , ухвалено обґрунтоване рішення про відмову у їх задоволенні.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі.

Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача не обґрунтовані на законі, та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба