Справа № 128/1488/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Кривоносі Д.О.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вороновицької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 "про визнання недійсним заповіту", -

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року представник позивача - адвокат Трепак В.С. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з первісним позовом до Вороновицької територіальної громади Вінницького району Вінницької області про визнання недійсним заповіту, який умотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому ОСОБА_1 як рідна сестра померлої ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом. Оскільки спадкоємців першої черги за законом, та інших спадкоємців другої черги, які б мали право на спадкування за ОСОБА_3 не має, позивач має право на спадкування усього майна померлої ОСОБА_3 .

Вказує, що 12.03.2021 ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецької Олени Юріївни з заявою про прийняття спадщини та 12.03.2021, приватним нотаріусом Білозарецькою О.Ю., ОСОБА_1 було повідомлено, що за декілька днів до смерті, а саме 03.02.2021, від імені її покійної сестри ОСОБА_3 , Вороновицькою сільською радою було посвідчено заповіт (номер в реєстрі 8), на невідому особу.

Представник зазначає, що ОСОБА_3 , страждала на хронічні психічні порушення, стояла на обліку в Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім. О.І. Ющенка, та час від часу проходила там лікування. У ОСОБА_1 з сестрою були хороші сімейні відносини, з урахуванням специфіки її психічного стану, що проявлявся у різких перепадах настрою, та тривалих депресивних станах. Спорів за майно у позивача з сестрою ніколи не було, за домовленістю з покійною сестрою та покійними батьками, ОСОБА_1 знала, що земельна ділянка та садовий будинок, у селі Заливанщина, Калинівського району, є власністю ОСОБА_1 з її чоловіком, хоча офіційно, вони були зареєстровані на покійній сестрі - ОСОБА_3 . Доля іншого майна, зокрема спадкування, ніколи не обговорювалась, так як сестра не була людиною похилого віку, та до останнього часу тяжких захворювань не мала.

Вказує, що в кінці листопада 2020 року, подзвонивши по телефону до сестри, ОСОБА_1 дізналась, що ОСОБА_3 зламала руку, тому позивач запропонувала допомогу з лікуванням, та поцікавилась, чи потрібна їй допомога по господарству. На що сестра категорично відмовилась. Згодом, зателефонувавши, ОСОБА_1 дізналась, що ОСОБА_4 самостійно звернулась до лікаря, пройшла огляд та їй було накладено гіпс. На повторну пропозицію позивача приїхати, вона відповіла, що не потрібно. Сперечатись з нею, або приїжджати без запрошення ОСОБА_1 не стала, знаючи з досвіду їх спілкування і враховуючи її психологічний стан, що це не принесе позитивного результату.

Також зазначає, що в кінці січня 2021 року, ОСОБА_3 перестала відповідати на телефонні дзвінки. Так як у сестри час від часу бували депресивні стани, під час яких, вона декілька днів чи тижнів ні з ким не спілкувалась, ОСОБА_1 не одразу почала хвилюватись. Уже в лютому місяці, ОСОБА_1 почала хвилюватись, та шукати номера телефонів сусідів. У зв`язку з тим що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 є лікарями, та у період пандемії COVID-19 мають наднормову завантаженість на роботі, працюючи подекуди без вихідних, можливості взяти відгул і поїхати до сестри самостійно, було майже неможливо. 22 лютого позивачу зателефонувала сусідка її сестри, і повідомила, шо ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стало для позивача справжнім шоком, оскільки вона навіть не змогла провести сестру у останню путь, та була позбавлена змоги організувати достойні похорони.

В той же день, 22.02.2021, ОСОБА_1 з чоловіком приїхали в смт Вороновиця. Поспілкувавшись з сусідами, дізнались, що у ОСОБА_3 останні 2-3 місяці періодично проживав малознайомий чоловік на ім`я ОСОБА_6 . Зі слів сусідів останні тижні сестра знаходилась в важкому стані, на протязі останнього місяця самостійно з будинку не виходила. Похованням ОСОБА_3 (похорону, тобто повноцінної прощальної церемонії не було) займався ОСОБА_6 . Чоловік, який ймовірно проживав деякий останній час, з ОСОБА_3 , спілкуватись з позивачем відмовився, пояснити чому не повідомив найближчих родичів про смерть ОСОБА_3 не зміг.

Вказує, що 26.02.2021 ОСОБА_1 звернулась у Вороновицьку селищну раду, щоб з`ясувати, на яких підставах про поховання ОСОБА_3 розпоряджався та приймав рішення сторонній чоловік. Де їй пояснили, що чоловік - ОСОБА_6 (повне ім`я їй невідомо), представлявся, лікарям та службовим особам, племінником чи двоюрідним братом померлої.

У зв`язку з явно незаконними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів, з метою розслідування вищевказаної ситуації, та встановлення ряду фактів, зокрема, на яких підставах стороння людина розпорядилась про проведення поховання, чому задля оформлення процедур, пов`язаних з смертю та похованням він представлявся різним компетентним органам, то двоюрідним братом, то племінником, а то чоловіком.

Окрім цього, зазначає, що як повідомили в селищній раді, за тиждень до смерті ОСОБА_3 все своє майно, на цього чоловіка ОСОБА_6 , але зі слів свідків, до цього часу ОСОБА_3 , вже самостійно не ходила, підписувати жодних документів фізично не могла. Після цього, ОСОБА_1 намагалась встановити причину такої раптової смерті фізично здорової людини. Поспілкувавшись з лікарями, позивачу повідомили про те, що в січні 2021 року, коли ОСОБА_3 знімали гіпсову пов`язку з зламаної руки, та робили знімок, щоб діагностувати зрощення кістки - лікарі помітили запалення лімфатичних вузлів, і в подальшому діагностували онкологію на IV стадії.

Так, у розмові з одним з лікарів, який відвідував вдома ОСОБА_3 , останній повідомив, що станом на кінець січня ОСОБА_7 , вже самостійно ходити не могла, знаходилась в край пригніченому та подавленому психологічному стані, розмовляла не чітко, з значними зусиллями. Сусіди, які бачили ОСОБА_8 за декілька днів, до посвідчення заповіту, кажуть, що стан її здоров`я, явно свідчив про те, що писати власноручно вона не може, та охарактеризували стан її свідомості як «затуманений», тобто вона погано розуміла оточуючу обстановку та події, що відбувались.

Представник позивача вважає, що посвідчення заповіту від 03.02.2021 Вороновицькою селищною радою, номер в реєстрі 8, від імені ОСОБА_3 , на малознайому особу не відповідало її справжній волі, було вчинено в момент коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій внаслідок впливу тяжкої хвороби, загострення хронічних психічних порушень, та можливого фізичного чи психологічного впливу з боку заінтересованих осіб. Незаконне посвідчення заповіту службовими особами Вороновицької сільської ради порушують право ОСОБА_1 на спадкування за померлою ОСОБА_3 як спадкоємиці другої черги за законом.

Тому просить суд визнати заповіт посвідчений Вороновицькою селищною радою 03.02.2021 року, запис в реєстрі 8, від імені ОСОБА_3 недійсним.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 04.06.2021 відкрито провадження у даній справі та призначене у підготовче засідання з викликом учасників справи (Т.1 а.с.45).

01.09.2021 на електронну адресу суду надійшла заява селищного голови Вороновицької селищної ради Олександра Ковінька про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, в якій останній просить суд поновити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву, оскільки позов надійшов до селищної ради лише 27.08.2021, що позбавило відповідача права подати суду письмовий відзив на позов, в якому викласти свою позицію щодо заперечення проти позовних вимог із зазначенням доказів, що підтверджують його незгоду з позовними вимогами (Т.1 а.с.63-64). Проте на момент розгляду даної цивільної справи, відзив на позовну заяву від відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області на адресу суду не надходив.

07.02.2022 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області, серед іншого, заяву представника позивача адвоката Трепака В.С. про залучення третьої особи задоволено та залучено до участі по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 поданого та підписаного її представником адвокатом Трепаком В.С. до Вороновицької територіальної громади Вінницького району Вінницької області про визнання недійсним заповіт, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с.120-121).

18.07.2022 третя особа ОСОБА_2 , поштою на адресу суду скерував заяву, в якій зазначив, що ОСОБА_3 ніяких наркотичних препаратів не вживала, а вгамовувала біль своєї хвороби лікарськими рослинами. Вказує, що оскільки у померлої ОСОБА_3 з її сестрою ОСОБА_1 були не дуже хороші взаємовідносини, тому він не залишив свою подругу ОСОБА_3 та залишився за нею доглядати, варити їсти, опалювати будинок і т.д.; при цьому померла постійно жалілась на свою сестру ОСОБА_1 , яка залишила її саму, та не здійснювала за нею належного догляду. Також зазначив, що померла ОСОБА_3 , до моменту своєї смерті, залишалася свідомою, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т.1 а.с.140-141).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.09.2022 серед іншого, заяву представника позивача адвоката Трепака В.С. про залучення співвідповідача задоволено та залучено до участі по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 поданим та підписаним її представником адвокатом Трепаком В,С. до Вороновицької територіальної громади Вінницького району Вінницької області про визнання недійсним заповіту, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , у якості співвідповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1 а.с.161-162).

24.10.2022 співвідповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав заяву-письмові пояснення, в якій (яких) зазначив, що померла ОСОБА_3 , за життя завжди була свідомою, розсудливою і розумною жінкою, та за час спільного проживання разом із нею, ніяких відхилень у психіці померлої не було. При цьому вважає, що він є не відповідач у даній справі, а третя особа, оскільки повноваження Вороновицької селищної ради, як органу місцевого самоврядування не припинено та вона продовжує виконувати свої функції.

Окрім вищевикладеного, 20.10.2022 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області клопотання представника позивача ОСОБА_9 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено; призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам відділення №9 Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (Т.1 а.с.186-187).

06.12.2022 з судово-психіатричного відділення КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І. Ющенка ВОР» повернулися матеріали даної цивільної справи для надання додаткових доказів, а саме оригіналу медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 від сімейного лікаря (терапевта) та пояснень свідків, у зв`язку із чим ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 19.12.2022 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання (Т.1 а.с.200).

30.01.2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області клопотання представника позивача ОСОБА_9 про витребування доказів задоволено та витребувано у КНП "Центр первинної медико санітарної допомоги" Вороновицької селищної ради, - оригінал медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 ; закрито підготовче засідання у даній цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (Т.1 а.с.208-209).

27.07.2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області, серед іншого, клопотання представника позивача Трепака В.С. задоволено та скерувано матеріали цивільної справи № 128/1488/21 в розпорядження експертів для продовження проведення призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2022 року експертам відділу №9 Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради»; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (Т.2 а.с.19-20).

14.09.2023 кур`єром Вінницького районного суду Вінницької області матеріали вищевказаної цивільної справи було повернуто до суду, оскільки відділення №9 КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім.акад. О.І. Ющенка ВОР», - ліквідовано, у зв`язку із чим ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання (Т.2 а.с.29).

25.09.2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області клопотання представника позивача ОСОБА_9 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено; призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (Т.2 а.с.41-42).

27.12.2023 з Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», повернулися матеріали даної цивільної справи із клопотанням в.о. начальника Вінницької філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» Марункевича М.І. про надання додаткових доказів, а саме експерт просив суд доповнити матеріали справи медичними картами стаціонарного хворого , а саме ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому 28.12.2023 ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області поновлено провадження в даній справі для вирішення клопотання експерта (Т.2 а.с.79).

Крім цього, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25.01.2024, клопотання в.о. начальника Вінницької філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» Марункевича М.І. задоволено та витребувано у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенка ВОР» медичні карти стаціонарного хворої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , за бувшим зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.2 а.с.87).

14.02.2024 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області долучено до матеріалів цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Вороновицької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту,- оригінали медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також направлено матеріали цивільної справи №128/1488/21 в розпорядження експертів для продовження проведення призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 25.09.2023 експертам Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»; на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (Т.2 а.с.94-95).

27.06.2024 з Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», повернулися матеріали даної цивільної справи з висновком експерта №290 за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, а тому 05.07.2024 ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області поновлено провадження в даній справі та призначено судове засідання (Т.2 а.с.130).

27.02.2025 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник- адвокат Трепак В.С. не з`явилися; при цьому попередньо, через канцелярію суду подали спільну заяву, в якій просили розгляд даної справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача Вороновицької територіальної громади Вінницького району Вінницької області у судове засідання не з`явився, водночас в матеріалах справи міститься заява селищного голови Ковінька О., в якій останній просить суд розгляд даної справи проводити без участі представника Вороновицької селищної ради, при вирішенні вищевказаної справи покладається на розсуд суду (Т.1 а.с.167).

Співвідповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст.187 ЦПК України; заяв про відкладення до суду не надходило.

З урахуванням вищевказаного та наявності заяв представників сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з`явившихся осіб.

Допитана в судовому засіданні 28.06.2023 свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона ніколи не заходила до будинку ОСОБА_3 , проте перед тим, як померти, ОСОБА_2 покликав її подивитись на лічильник до будинку в якому лежала ОСОБА_3 посеред ліжка, яка не могла себе самостійно забезпечити, та вона запитала чи болить в неї щось, на що померла відповіла, що болить рука, при цьому вона ніколи не казала, що у неї онкозахворювання; про даний факт, їй повідомив ОСОБА_2 . Свідок також вказала, що вона хотіла покликати на допомогу, зокрема сестру померлої ОСОБА_1 або лікарів, але ОСОБА_2 сказав, що не треба. Вона вважає, що співвідповідач чинив на ОСОБА_3 психологічний тиск та , на її думку, ОСОБА_3 боялась ОСОБА_2 , адже вона не могла їй нічого сказати. Зазначила, що ОСОБА_2 приїжджав дуже рідко до ОСОБА_3 , а вона його там майже не бачила. При цьому, суду зазначила , що позивач разом із чоловіком та сином до пандемії, дуже часто приїздили до померлої ОСОБА_3 , десь раз на місяць.

Також свідок ОСОБА_10 суду доповнила, що того дня, коли вона прийшла до них та коли співвідповідач її проводив, то сказав, що коли помре ОСОБА_3 , він повідомить їй. Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла приблизно о 00:00 год. і ОСОБА_2 повідомив їй по телефону, що ОСОБА_3 померла, але вона відмовилась йти та зазначила йому, що боїться. В подальшому, зранку вони хотіли провести ОСОБА_3 в останню путь, ОСОБА_2 вранці вже похоронив її, та вони побачили тільки, як він сів в машину і поїхав. Вказала, що співвідповідач похоронив її в смт. Вороновиця та позивач вже потім зробила їй пам`ятник. Також зазначила, що ОСОБА_2 лікував померлу ОСОБА_3 ритуалами, ніяких таблеток вона не приймала.

28.06.2023 в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 (лікар-хірург Вороновицької філії Вінницької ЦРКЛ), суду показав, що знав ОСОБА_3 , вона приходила до нього на прийом, а ОСОБА_2 він знав, лише як жителя села, він інколи приходив разом із ОСОБА_3 на прийом. Пояснив, що коли ОСОБА_3 прийшла до нього на прийом, то жалілась, що у неї болить рука, коли він дивився її руку, то помітив, що у неї одна грудь була більша за іншу, тому він рекомендував їй звернутися до онколога. Наступного разу, до нього на прийом прийшов ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та просив зняти гіпс ОСОБА_3 , адже як він повідомив, вони мали їхали до онколога у Вінницю . Однак коли в подальшому він приїхав до них додому, стан ОСОБА_3 був середньої тяжкості, вона була подавлена, заторможена, не проявляла ініціативу, тихо говорила, була залежна від сторонньої допомоги і в неї був страждальний вигляд, оскільки у неї було онкозахворювання і перелом плечової кістки. Суду свідок також зазначив, що він виписував померлій ліки, а саме: знеболюючі, нестероїдні протизапальні препарати та препарати від консолідації перелому, однак не знає чи вона їх приймала ці ліки. Також вказав, що в ОСОБА_3 захворювання на онкологію вже було 4 стадії , то це могло впливати на її здатність адекватно сприймати дії. На його суб`єктивний погляд, ОСОБА_2 здався йому неадекватним, оскільки він раніше працював з подібними людьми. Окрім цього, зазначив, що коли він знімав гіпс, то запитав у ОСОБА_3 чи їздила вона до онколога, на що остання відповіла, що ні.

Також, допитана в судовому засіданні 28.06.2023 свідок ОСОБА_12 , суду пояснила, що вона із ОСОБА_3 знайома з 2004 року, однак вона не бачила, що робилось в будинку останньої. ОСОБА_2 вона знала з 2018 року, часто зустрічала коли він ходив по воду, але у померлої він довго не був, а лише ночував та вранці кудись їхав. На її думку, ОСОБА_3 довірлива і спокійна, тому вона довірилась і пустила в будинок ОСОБА_2 та не повідомляла, де вона познайомилась із ним. Вказала, що якийсь період ОСОБА_3 довго не було , та вона повернулась десь до будинку в 2018-2019 році, після чого ОСОБА_2 вже почав до неї приходити частіше. Потім ОСОБА_3 все менше почала виходити в люди, а коли почались холоди, вона її взагалі вже не бачила, але світло постійно горіло в хаті. Потім якось ОСОБА_2 зустрів її і запитав, хто тут продає гроби та повідомив, що ОСОБА_3 хвора і сказав, щоб вона йому допомогла з похованням після смерті ОСОБА_3 , це було 31 січня 2021. В подальшому, він пустив її до хати і вона побачила дуже погані умови проживання ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 була в брудному одязі, не могла сама себе обходити; вона зверталась до ОСОБА_3 однак та мовчала, єдине що вона сказала, це те, щоб її не тривожили. Вона запитувала в ОСОБА_3 чи потрібно покликати її сестру (позивача) , на що ОСОБА_2 сказав, що не треба, адже вони вороги.

Також свідок ОСОБА_12 , суду зазначила, що двері в будинку були закриті ганчіркою і було дуже жарко, при цьому ОСОБА_3 тільки мовчала і дивилась на ню; відповідав тільки ОСОБА_2 . Коли вона прийшла на другий день і принесла одяг ОСОБА_3 , то ОСОБА_2 вже не пустив її в будинок та дуже погано відзивався про сестру - позивачку ОСОБА_1 . Вона порадила ОСОБА_2 зробити договір дарування, після чого останній звертався до нотаріуса, але йому відмовили і нотаріус рекомендувала йому звернутись до сільської ради для заповіту. 11.02.2021 ОСОБА_2 подзвонив їй та запитав, що йому робити, якщо ОСОБА_3 померла, на що вона йому надала поради, щодо подальших дій та вночі о 01:28 год. він покликав її для того, аби вона подивилась як помирає ОСОБА_3 , проте вона відмовилась. Зранку о 07:00 год. вона пішла до ОСОБА_2 і побачила, що в хаті біля ліжка лежала ОСОБА_3 вже мертва; ОСОБА_2 покликав її для того, щоб вони купували гроб, після чого вони пішли до сусіда, взяли санки та самі везли гроб. Суду доповнила, що ОСОБА_2 коли ОСОБА_3 зламала руку, то він їй ліки не давав. Вважає, що останній здійснював психологічний тиск на ОСОБА_3 , проте чому вона не просила про допомогу, їй не відомо.

Окрім цього, з долучених до матеріалів справи, представником позивача письмових пояснень громадянки ОСОБА_13 судом встановлено, що коли вона дізналася, що ОСОБА_3 хвора, пішла її провідати. Будинок відкрив незнайомий чоловік, який представився братом ОСОБА_3 . ОСОБА_14 була «заторможена», в`яла, в розмові не брала участі, сиділа не рухаючись, емоцій не проявляла. Чоловік заявив, що відвідування ОСОБА_14 стомлюють, приходити не потрібно, при потребі сам зателефонує (Т.1 а.с.100).

Також, у своїх письмових поясненнях громадянка ОСОБА_15 , зазначила, що вона знала ОСОБА_3 з 1997р., були з нею близькими подругами. Вона була весела, комунікабельна, привітна, завжди була готова прийти на допомогу, любила та поважала свою родину та друзів. Після смерті сина в 2004р. ОСОБА_3 замкнулася, була зосереджена на своїх переживаннях. Після смерті сина проживала в сестри, а після смерті матері - в Калинівському районі. З листопада 2019 року повернулася в смт Вороновицю. Про свого співмешканця ОСОБА_2 . ОСОБА_3 не говорила. Про її хворобу ОСОБА_3 вона ( ОСОБА_15 ) дізналася 31.01.2021р. Вона прийшла провідати ОСОБА_3 , яка виглядала слабкою, стомленою, в`ялою. Чоловік, який був поряд з нею, не дав номер телефону сестри (позивача) ОСОБА_3 . Про смерть ОСОБА_3 і швидке поховання вона дізналася від людей. При зустрічі з сестрою ОСОБА_16 ( позивачем) вона дізналася, що їй також нічого не було відомо про те, що ОСОБА_3 страждала онкологією. (Т.1 а.с.101-102).

Суд , вивчивши позов, пояснення учасників справи, вислухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років померла гр. ОСОБА_3 , яка була сестрою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого повторно 11.03.2021 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №30 (Т.1 а.с.11).

ОСОБА_3 за життя на праві власності належали : житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудою за адресою АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці кадастровий номер::01:006:0039; земельна ділянка, кадастровий номер :01:006:0039, загальною площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, кадастровий номер :01:006:0040, площею 0,343 га, за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, кадастровий номер :02:005:0191, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:0134, загальною площею 4,2733 га, що розташована за адресою: с/рада Заливанщинська, Калинівський район, Вінницька область, що підтверджується матеріалами справи (Т.1 а.с.33-43).

03.02.2021 ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, склала заповіт, яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, та все те, що буде належати їй на день смерті, а також, те на що вона за законом буде мати право, заповіла гр. ОСОБА_2 ( співвідповідачу по справі) , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний заповіт посвідчений 03.02.2021 секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Нагаєвською І.В. та зареєстровано в реєстрі за №8, що підтверджується належним чином завіреною копією вказаного заповіту (Т.1 а.с.57).

Також судом встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_3 , звернулася її сестра позивач ОСОБА_1 , інших спадкоємців, передбачених законом, пережившого чоловіка та осіб, з якими ОСОБА_3 проживала однією сім`єю, але не перебувала у зареєстрованому шлюбі - немає (Т.1 а.с.12).

Той факт, що позивач ОСОБА_1 була рідною сестрою ОСОБА_3 підтверджується: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (Т.1 а.с.9); копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 29.05.1988 (Т.1 а.с.10), а також відповіддю начальника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області №4749/5.2-04-34 від 14.05.2021 (Т.1 а.с.16-17).

Окрім того, з досліджених у судовому засіданні, оригіналів медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом установлено, що остання перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка з діагнозом: рекурентний депресивний розлад, важкий поточний епізод з психотичними симптомами.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта Вінницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №290 від 16.05.2024, ОСОБА_3 при житті, в тому числі на час укладання нею заповіту від 03.02.2021 , страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді рекурентного депресивного розладу, тяжкий перебіг, з психотичними симптомами (F33.3); психоастенічний синдром внаслідок ракової інтоксикації. Ретроспективна оцінка психічного стану на певний період часу визначається лише на конкретно вказану судом дату з відповідним наданням об`єктів експертизи щодо сумнівів в психічній повноцінності особи. ОСОБА_3 на час укладання нею заповіту від 03.02.2021 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т.2 а.с.120-125).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 1247 та ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 1257 ЦК України передбачає, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України, встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2011 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 105 ЦПК України, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи призначення експертизи є обов`язковим.

Так, 25.09.2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області призначено у даній справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (Т.2 а.с.41-42).

Як зазначалося судом вище, згідно висновку судово-психіатричного експерта Вінницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №290 від 16.05.2024, ОСОБА_3 при житті, в тому числі на час укладання нею заповіту від 03.02.2021 р., страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді рекурентного депресивного розладу, тяжкий перебіг, з психотичними симптомами (F33.3); психоастенічний синдром внаслідок ракової інтоксикації. Ретроспективна оцінка психічного стану на певний період часу визначається лише на конкретно вказану судом дату з відповідним наданням об`єктів експертизи щодо сумнівів в психічній повноцінності особи. ОСОБА_3 на час укладання нею заповіту від 03.02.2021 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т.2 а.с.120-125).

Зі змісту вказаного експертного висновку судом установлено, що гр. ОСОБА_3 при житті, в тому числі і на час укладання нею заповіту від 03.02.2021 р., страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді рекурентного депресивного розладу, тяжкий перебіг, з психотичними симптомами (F33.3); психоастенічний синдром внаслідок ракової інтоксикації. Про це свідчать дані анамнезу про її страждання впродовж життя, в тому числі і на період часу, що цікавить суд, на психічний розлад, який виник у неї, починаючи з 2005р. на тлі важкої психотравми, супроводжувався головним болем, запамороченням, погіршенням сну та апетиту, схудненням, загальною слабкістю, втомою, зниженням настрою, відчувала тремтіння всього тіла, нічим не хотіла займатися, була байдужа до оточуючого, лабільністю емоцій, наростав страх та тривожність, неприємними відчуттями в тілі, важко було займатися домашніми справами, втратою інтересу до оточуючого, весь день лежала, боялась людей, не дозволяла, щоб батько когось впускав до хати, внутрішнім неспокоєм, тугою, тягарем на душі, не слідкувала за своїм зовнішнім виглядом, страх лишитися одній і в той же час нікого не хотіла бачити, відчувала себе неповноцінною, з`явились думки, що «з нею або батьком станеться біда, можуть напасай бандити», з подальшими неодноразовими загостреннями хворобливого стану (наростала тривога, страх, не спала вночі, відмовлялася від їжі, мали місце маячні висловлювання -«пацієнти над нею сміються, її обговорюють, чинять на неї вплив, вона не така як всі, з родичами може трапитися біда; не хотіла брати від рідних передачі, щоб не отруїли, їжа погана; люди звертають на неї увагу, перешіптуються, .обговорюють її зовнішній вигляд, одяг, зачіску, вона не така як всі, все робить неправильно; сусіди можуть заподіяти їй шкоду, на хату можуть напасти бандити»), що слугувало причиною для її неодноразових госпіталізацій в психіатричну лікарню, призвело до зниження соціально-трудової адаптації, з встановленням II групи інвалідності по 2015р. (згідно із записом в медкартах). Вищевказана психопатологічна симптоматика, досягала психотичного рівня, про що свідчить наявність у неї виражених афективних коливань, стабільності психотичної симптоматики.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

При цьому, висновок про недієздатність сторони правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи у момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів у такій справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Суд приходить до переконання, що висновок експерта є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно психічного стану ОСОБА_3 . Крім того, висновок експерта містить докладний опис отриманих експертом матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, обґрунтування даних про психічний стан особи. На кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими.

Крім того, як вбачається з дослідженої судом медичної документації, ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в Вінницькій обласній клінічній психоневрологічній лікарні ім. акад. О.І. Ющенка, зокрема з діагнозом: рекурентний депресивний розлад, важкий поточний епізод з психотичними симптомами. Запис від 24.05.2012р., з якого слідує, що ОСОБА_3 госпіталізована в гінекологічне відділення центральної районної лікарні, з скаргами на зниження настрою, порушення сну. При обстеженні лікарем відмічено: в свідомості; орієнтована; все бачить в похмурих тонах; фон настрою знижений; суїцидальні думки заперечує; розладів сприйняття та маячних ідей не виявлено; критика збережена, просить про допомогу. Встановлений діагноз: рекурентний депресивний розлад, помірний поточний епізод. Із запису від 11.01.2014р. слідує, що ОСОБА_3 скарг не висловлювала. Стан стабільний. Фон настрою близький до рівного. Суїцидальні думки заперечує. Розладів сприйняття не виявлено. Пам`ять та інтелект збережені. Є елементи критики. Діагноз: рекурентний депресивний розлад. Із запису від 03.05.2014р. слідує, що ОСОБА_3 скаржилася на поганий сон, важко заснути. При обстеженні, лікарем відмічено: в свідомості; орієнтована; емоції лабільні, тривожна; фон настрою дещо знижений; суїцидальні думки заперечує; розладів сприйняття не виявлено; маячні ідеї активно не висловлює; критика не в повному об`ємі. Встановлений діагноз: рекурентний депресивний розлад, помірний поточний епізод.

Також, із медичних карт стаціонарного хворого №№ 239, 5393, 12046 судом убачається, що ОСОБА_3 з 11.07.2005р. по 11.02.2005р., з 18.05.2005р. по 03.06.2005р., з 21.11.2005р. по 03.01.2006р. перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні неврозів Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. При вступі повідомила, що після важкої психотравми виникли головний біль, запаморочення, погіршився сон та апетит, схудла, знизився настрій, відчувала тремтіння всього тіла, нічим не хотіла займатися, слабкість, втома, байдужа до оточуючого. При обстеженні лікарем-психіатром відмічено: в ясній свідомості; повністю орієнтована; емоційно стабільна; настрій дещо знижений; пам`ять та інтелект відповідають отриманій освіті; маячні ідеї не висловлює; розлади сприйняття не виявляє; суїцидальні думки заперечує; критична до свого стану, бажає лікуватися. У відділенні фіксована на скаргах. В розмові звучала психотравма. Дратівлива. Астенізована, виснажувалась в процесі бесіди. Дотримувалася режиму відділення. Більшість часу проводила в ліжку. Тривожна, внутрішньо напружена. Виписана з діагнозом: неврастенія

Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 4460, ОСОБА_3 з 19.04.2006р. по 09.06.2006р. перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні неврозів Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. В лікарню вступила із скаргами на погіршення сну після смерті матері, зниження настрою, стала плаксивою, дратівливою. При обстеженні лікарем-психіатром відмічено: в ясній свідомості; повністю орієнтована; емоційно лабільна; настрій дещо знижений; астенізована, виснажується в процесі бесіди; маячні ідеї не висловлює; розлади сприйняття не виявляє; суїцидальні думки заперечує. У відділенні дратівлива, фіксована на своїх скаргах. Проходила психотерапію. Спілкувалася з іншими пацієнтами. Читала, гуляла в дворику відділення. Виписана з діагнозом: рекурентний депресивний розлад, помірний поточний епізод, без соматичних симптомів.

Окрім цього, із медичних карт стаціонарного хворого №№ 10418, 10836, 9994, 2445, 11564, 13130, 12516, 11781, 12908, судом убачається, що ОСОБА_3 з 02.10.2006р. по 15.12.2006р., з 18.10.2007р. по 17.12.2007р., з 03.10.2008р. по 18.11.2008р., з 10.03.2009р. по 27.04.2009р., з 04.12.2009р. по 25.01.2010р., з 24.12.2010р. по 11.02.2011р., з 16.12.2011р. по 08.02.2012р., з 12.11.2012р. по 17.01.2013р., з 21.11.2014р. по 28.01.2015р. перебувала на стаціонарному лікуванні в відділенні неврозів Вінницької обласної клінічної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка. В лікарню вступала із скаргами на слабкість, втомлюваність, важко займатися домашніми справами, втрата інтересу до оточуючого, весь день лежить, не має апетиту, схудла, боялась людей, не дозволяла щоб батько когось впускав до хати, тривожність, внутрішній неспокій, тугу, тягар на душі, не спілкувалася з батьком, не вмивалася, не слідкувала за своїм зовнішнім виглядом, був страх лишитися одній і в той же час нікого не хотіла бачити, відчувала себе неповноцінною, з`явились думки, що «з нею або батьком станеться біда, можуть напасти бандити». При обстеженні лікарем-психіатром відмічено: в ясній свідомості; повністю орієнтована; під час бесіди сидить опустивши голову, підозріло оглядається; рухи сповільнені; на запитання відповідає після паузи, частіше односкладно; похмура, настрій знижений; емоційно лабільна; пам`ять не порушена; інтелект відповідає віку та отриманому досвіду; мислення в сповільненому темпі, незначно паралогічне; висловлює маячні ідеї відношення: «люди звертають на неї увагу, перешіптуються, обговорюють її зовнішній вигляд, одяг, зачіску, вона не така як всі, все робить неправильно; з нею та її родичами може статися біда, сусіди можуть заподіяти їй шкоду, на хату можуть напасти бандити»; критика до свого стану порушена.

У відділенні ОСОБА_3 вважала, що вона «не така як всі, що все робить неправильно». Байдужа до оточуючого та перебування у відділенні, не цікавилась призначеним лікуванням. Дратівлива, легко плакала, не стримувала сльози, астенізована, виснажувалась в процесі бесіди. Більшість часу перебувала в ліжку, неохоче спілкувалася. Під час розмови підозріло оглядалася по сторонах. Вважала, що «інші пацієнти над нею сміються, її обговорюють, чинять на неї вплив». Неохоче виходила на побачення до рідних, не хотіла брати від них передачі, щоб «не отруїли», «їжа погана», їла тільки лікарняну їжу. Інструкції виконувала не завжди. Не слідкувала за своїми речами. Самостійно ні до кого не зверталася. Неохоче виходила на прогулянки. Почувалась невпевненою. Вважала, що «пацієнти над нею сміються, її обговорюють, чинять на неї вплив, вона не така як всі, з родичами може трапитися біда». Мовчала, дивилася в одну точку, відверталася до стіни. Виписана з діагнозом: рекурентний депресивний розлад, важкий поточний епізод, з психотичними симптомами. Супутній діагноз: метаболічна міокардіопатія, серцева недостатність, дискінезія жовчновивідних шляхів по гіпомоторному типу, пресбіопія, ангіопатія сітківки, клімактеричний синдром.

В додаток вищевказаного, висновок експерта підтверджується й показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, та письмовими поясненнями громадян ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , покази яких є логічними, та повністю узгоджуються з дослідженими матеріалами справи, та медичною документацією.

У той же час відповідачами не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позиція відповідача ОСОБА_2 у своїх заявах від 18.07.2022 та від 24.10.2022 про те, що ОСОБА_3 до моменту своєї смерті, залишалася свідомою, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, яка за життя завжди була свідомою, розсудливою і розумною жінкою, та за час спільного проживання разом із нею, ніяких відхилень у психіці померлої не було, спростовується аналізом медичної документації, показами свідків та висновком експерта, - які свідчать про те, що ОСОБА_3 тривалий час хворіла, у зв`язку із чим на час укладення нею заповіту від 03.02.2021 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тому, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заповіт, посвідчений 03.02.2021 секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Нагаєвською І.В. та зареєстровано в реєстрі за №8, - слід визнати недійсним, таким чином задовільнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Керуючись ст.ст.203, 215, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст.258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , задовільнити.

Визнати заповіт, посвідчений 03.02.2021 секретарем Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Нагаєвською І.В. та зареєстровано в реєстрі за №8, - недійсним.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Олена САЄНКО