Провадження №2/755/114/25
У Х В А Л А

про зупинення провадження

"11" березня 2025 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі - Грищенко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

25.11.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який обґрунтований тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому є неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.11.2024 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

27.11.2024 року на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

09.12.2024 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, з відділу з питань реєстрації місця проживання Дніпровської РДА отримана інформація про місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 , яке збігається з зазначеним в позовній заяві.

13.12.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В прохальній частині позовної заяви позивачка ОСОБА_1 просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

12.12.2024 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позову, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає повністю, просить судовий розгляд проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

У відповідності до ч.ч. 1-2, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки.

Суд дійшов висновку про неможливість прийняти подану відповідачем заяву про визнання позову з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини сьомої статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

За таких обставин суд не може прийняти заяву відповідача про визнання позову, оскільки враховує, що на даний час судом не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б інтересам сторін, в даному випадку позивача, а тому вважає за можливе та доцільне, у відповідності до вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, вжити у даній справі заходів щодо примирення подружжя та збереження їхньої сім`ї, оскільки це не суперечитиме моральним засадам суспільства, враховуючи те, що в заяві позивач не вказав вагомих обґрунтованих причин для розірвання шлюбу, а у судове засідання сторони не з`явились.

За таких обставин, враховуючи, що сторони 12 років прожили у шлюбі та мають на вихованні малолітню дитину, про що зазначила позивачка у своїй позовній заяві, суд вважає, що їм слід надати строк для примирення тривалістю 4 місяці.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Керуючись статтею 111 СК України, статтями 240, 251, 260, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Надати сторонам у справі про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення - чотири місяці.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зупинити до закінчення строку для примирення - до 11 липня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя: