ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/18/24
У Х В А Л А

"11" березня 2025 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М., при секретарі судового засідання

Столяренко Н.П., за участі приватного виконавця Григорчук П.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павла Васильовича про визначення та звернення стягнення на частку майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншими особами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В

28.02.2025 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук П.В. звернувся до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з поданням про визначення та звернення стягнення на частку майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, посилаючись на те, що у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук П.В. перебуває виконавче провадження № 76520114 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 187/18/24, виданого 06.11.2024 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в загальній сумі 257 915 грн, в тому числі: 180 000 грн - основної суми боргу, 3% річних - 14015 грн, витрат від інфляції в розмірі 63 900 грн та судовий збір в розмірі 2579,15 грн, а всього: 260 494,15 грн.

11.11.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої були направлені сторонам виконавчого провадження для відома та виконання. Того ж дня, були винесені постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.

12.11.2024 року винесено постанову про арешт коштів боржника, що перебувають на рахунках в банках, що долучились до автоматизованого арешту коштів. Згідно повідомлень банківських установ, кошти на арештованих рахунках боржника відсутні.Також, 12.11.2024 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладеш арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. В подальшому приватним виконавцем здійснено перевірку майнового стану боржника шляхом отримання інформації з державних баз даних І реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників. їхнє майно, доходи та кошти

Станом на 27.02.2025 року вимоги виконавчого документа боржником запишаються невиконаними, будь яких дій спрямованих на виконання не здійснено, декларацію про майновий стан не подано,

Під час примусового виконання судового рішення встановлено відсутність у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог стягувача за виконавчими документами та стягнення основної винагороди приватного виконавця, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні стягнення на нерухоме майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами.

Перевіркою даних з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, встановлено, що 12.11.2021 року між боржником - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстровано шлюб, про що до реєстру внесено актовий запис про шлюб № 1297 від 12.11.2021 року та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , прізвище нареченої після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 ».

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_5 14.10.2024 року зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на садовий будинок, загальною площею 48,1 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий номер :01:301:0873, площею 0,1177 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто фактично боржнику - ОСОБА_2 належить частина садового будинку, загальною площею 48,1 кв.м., та земельної ділянки, кадастровий номер :01:301:0873, площею 0,1177 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності на садового будинку, загальною площею 48,1 кв.м., та земельної ділянки, кадастровий номер :01:301:0873, площею 0,1177 га, за адресою: АДРЕСА_1 з подальшим зверненням на нього стягнення в рахунок погашення боргу за судовим рішенням.

В суді приватний виконавець Григорчук П.В. підтримав подання в повному обсязі, просив суд його задовольнити, пославшись що те, що боржнику ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності частина садового будинку та земельної ділянки в с/т «Росинка-4» розташованого в АДРЕСА_2 .

Боржник ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_5 до суду не явились, були повідомлені про дені і час слухання справи.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення державного виконавця до суду з даним поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання державного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та членів його сім`ї, відсутність виділеної частки майна боржника унеможливлює виконавцю вчинити виконавчі дії пов`язані з описом та арештом майна боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 зазначено, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, яке виконується.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 року у справі № 2-591/11 дійшов висновків, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 42 ЦПК України).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абз. 1 ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зазначала, що положення розділу VI ЦПК України регламентують порядок вирішення процесуальних питань, які виникають під час примусового виконання у межах виконавчого провадження судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) про присудження.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору не має.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові роз`яснила свою позицію шляхом уточнення своїх висновків. Зазначене уточнення полягає в такому. В разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).

Отже, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук П.В. звернувся до суду для вирішення питання про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності подружжя, яким боржник володіє спільно з членами його сім`ї. Частка боржника у спільному майні не визначена.

Отже, у даній справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що подання приватного виконавця слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260, 261, 268, 443 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павла Васильовича про визначення та звернення стягнення на частку майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя:І. М. Іщенко