РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025

Справа № 522/1189/22 (2/522/678/25)

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

за участю адвоката відповідача Ксенофонтов Є.С.

розглянув у загальному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа приватний нотаріус Милимко Наталія Миколаївна

про визнання недійсним договору, свідоцтва про право на спадщину.

ВСТАНОВИВ:

1.01.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М.

2.Позивач просить суд:

- визнати недійсним нотаріальний договір дарування квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №129, видане 28.01.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М. на домоволодіння в АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину №130, видане 28.01.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н.М. на земельну ділянку кадастровий номер :27:001:0005, площею 0.0852 га.

3.10.02.2022 відкрито загальне позовне провадження.

4.05.04.2022 нотаріус подав пояснення.

5.17.05.2022 відповідач подав відзив.

6.24.06.2022 позивач подав відповідь на відзив.

7.04.07.2022 відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

8.28.08.2024 закрито підготовче провадження.

9.Позивач звернення до суду з цим позовом пояснює тим, що він та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матір ОСОБА_3 . За життя матір була власником квартири АДРЕСА_1 , домоволодіння в АДРЕСА_2 , земельної ділянки кадастровий № :27:001:0005. Позивач, який є спадкоємцем 1-ої черги разом з сестрою, був впевнений, що усе майно увійде до спадщини, оскільки матір завжди хотіла поділити це майно між дітьми порівну. Сестра скористалась необізнаністю брата, що матір незадовго до смерті подарувала 18.05.2018 їй квартиру АДРЕСА_1 та, пояснила, що видача окремих свідоцтв про право на спадщину кожному із спадкоємців є фінансово затратним. Відтак обманом змусила ОСОБА_1 відмовитися від прийняття спадщини на її користь, обіцяючи, що пізніше поділить все майно порівну між ними. Після цього позивач дізнався, що квартира АДРЕСА_1 матір подарувала доньці, отже, квартира та не увійшла до спадкового майна. Договір дарування цієї квартири посвідчений 18.05.2018 нотаріусом. Позивач вважає цей договір недійсним, оскільки матір не мала наміру відчужувати квартиру. Крім того, на цей час вона вже сильно хворіла (онкологія) і перебувала під постійною дією сильних медичних препаратів. Отже, за станом здоров`я вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

10.Відповідач проти позову заперечує. Їхня матір ОСОБА_3 справді хворіла тривалий час. Проте, як на час укладення договору дарування квартири, так і протягом усього часу лікування до самої смерті перебувала в здоровому розумі та ясній пам`яті, діяла добровільно без будь-якого примусу. Після смерті матері 29.10.2018 нотаріусом була заведена спадкова справа. Брат ОСОБА_1 добровільно без будь примусу чи обману подав 29.10.2018 нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. При цьому нотаріус йому також роз`яснив наслідки такої відмови та право на відкликання заяви до 20.12.2018. Брат цим не скористався. Також відповідач просить застосувати строк позовної давності.

11.Третя особа приватний нотаріус Милимко Н.М. пояснила, що ОСОБА_3 під час укладення та підписання договору дарування квартири на користь своєї доньки перебувала в здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлювала значення своїх дій, діяла добровільно, без будь-якого примусу, її волевиявлення було вільним. Також ОСОБА_3 була попередньо ознайомлена нотаріусом про правові наслідки дарування квартири. Підстави для відмовлення у посвідченні договору дарування не було. 29.10.2018 до неї звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з проханням відкрити спадкову справу після смерті матері ОСОБА_3 . Донька подала заяву про прийняття спадщини, а син подав заяву про відмову від спадщини. У цій заяві роз`яснено, що він має право відкликати заяву про відмову від спадщини та подати заяву про прийняття спадщини до 20.12.2018.

12.Позивач, його представники в судові засідання не з`явились.

Судом встановлено такі обставини справи.

13. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 .

14.14.03.1967 зареєстрований шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (Свідоцтво про шлюб від 14.03.1967).

15. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є донькою ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження від 25.11.1967).

16. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) є сином ОСОБА_3 (Свідоцтво про народження від 01.06.1973).

17. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 (Свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 09.07.1989).

18.Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку ОД № 043689 від 03.03.2004, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка кадастровий № :27:001:0005, площею 0.0852 га.

19.Згідно з Свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 19.04.2004 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить домоволодіння в АДРЕСА_2 .

20.На підставі Договору дарування від 27.09.2001 ОСОБА_3 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

21.На підставі договору дарування від 18.05.2018 ОСОБА_3 подарувала доньці ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . В пункті 9 Договору дарування зазначено, що сторонам нотаріусом роз`яснено зміст ст. 203 ЦК України, Сторони підтверджують дійсність намірів при укладанні цього договору, а також те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони стверджують, що не обмежені у праві укладати правочини, не визнані недієздатними, не страждають на захворювання, які перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору. Договір дарування особисто підписаний дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_2 .

22. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (Свідоцтво про смерть від 20.06.2018).

23.29.08.2018 ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 (спадкова справа № 23/2018).

24.29.08.2018 ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_3 . В заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він усвідомлює значення своїх дій та його можливість керувати ними, розуміє обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, за його справжньою волею, відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України цією заявою відмовляється від прийняття спадщини. Наслідки відмови від права на спадщину йому роз`яснено. Йому ясно, що підписуючи дану заяву він відмовляється від права на все майно померлої ОСОБА_3 , у тому числі від права на майно, про яке йому невідомо в час складання заяви. Також йому нотаріусом роз`яснено, що подавши заяву про відмову від права на спадщину на майно померлої ОСОБА_3 , він згідно з ч.6 ст. 1273 ЦК України, у строк до 20.12.2018 має право відкликати заяву про відмову від спадщини та подати нову заяву - про прийняття спадщини. Після закінчення вказаного строку він не може відкликати заяву чи подати нову.

25.28.01.2019 приватний нотаріус видав спадкоємцю ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом №129 на домоволодіння, в АДРЕСА_2 .

26.29.01.2019 приватний нотаріус видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом №130 на земельну ділянку кадастровий № :27:001:0005.

27.Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №253 від 11.03.2024 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, проведеної ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на жодний психічний розлад не страждала. В ОСОБА_3 на час підписання оскаржуваного договору дарування (18.05.2018) будь-яких змін психічного стану або розладів, які могли б вплинути на її волевиявлення, не відмічалося. ОСОБА_3 на момент підписання договору дарування (18.05.2018) за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Висновки суду.

28.Предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири з тих підстав, що дарувальник через свій психічний стан не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а також визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, з тих підстав, що заява іншого спадкоємця про відмову від прийняття спадщини законом написана під психологічним тиском та через обман.

29.Відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що волевиявлення дарувальника було дійсним, вона розуміла значення своїх дій, а також, жодного тиску на спадкоємця, який відмовився від спадщини, чи його обману не було.

Щодо визнання недійсним договору дарування.

30.Згідно з ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

31.Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

32.Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

33.За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст. 717 ЦК України).

34.Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

35.Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

36.Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

37.Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (постанова ВС від 02.03.2020 у справі №221/1008/16-ц).

38.З метою встановлення наявності у дарувальника такого стану на момент укладення договору дарування 18.05.2018 за якого вона не могла розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, судом призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза.

39.Висновком судово-психіатричної експертизи підтверджено, що дарувальник ОСОБА_3 на будь-який психічний розлад не страждала. У ОСОБА_3 на час підписання договору дарування (18.05.2018) будь-яких змін психічного стану або розладів, які молги б вплинути на її волевиявлення, не відмічалося. ОСОБА_3 на момент підписання договору дарування (18.05.2018) за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

40.Підстав для не прийняття висновку судово-психіатричної експертизи судом не встановлено.

41.Позивач, його представники таких обставин також не навели.

42.Отже, встановивши, що ОСОБА_3 на момент укладення оскаржуваного договору дарування, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, суд дійшов висновку про відсутність підстав визнання недійсним договору дарування.

Щодо визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину.

43.Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

44.До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

45.Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

46.Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

47.Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

48.Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

49.Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ст. 1261 ЦК України).

50.Відповідно до ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

51.Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

52.У ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

53.Оспорювати свідоцтво про право на спадщину може лише особа, яка має право на спадщину (стаття 1301 ЦК України), а витребувати спадкове майно вправі спадкоємець (тобто особа, статус спадкоємця якого підтверджений), що прийняв спадщину (статті 1296, 1298 ЦК України).

54. ОСОБА_1 в позові зазначає, що він, як сином померлої, є спадкоємцем першої черги за законом. Причиною звернення до суду з цим позовом стало те, що його відмова від спадщини була обумовлена обманом та психологічним тиском з боку іншого спадкоємця - рідної сестри.

55.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

56.За правилами ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

57.Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

58.Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч. 5, 6 ст. 1273 ЦК України).

59.Ст. 1274 ЦК України урегульовано право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи: спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім`я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

60.Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (частина перша статті 1275 ЦК України).

61.Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (крім випадків, встановлених цим Кодексом).

62.Позивач посилається на те, що відповідач запевнила його в тому, що видача окремих свідоцтв про право на спадщину кожному із спадкоємців є фінансово затратною, чим обманом змусила позивача відмовитися від прийняття спадщини на її користь, обіцяючи пізніше поділити все майно порівну між ними, але не виконала своїх обіцянок.

63.Згідно з ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

64.Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін.

65.При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману.

66.Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

67.При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю (постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 910/18600/19).

68.Позивач не надає ніяких доказів, що його відмова від прийняття спадщини обумовлена обманом з боку ОСОБА_2 .

69.Крім того, навіть у разі домовленості щодо певного порядку спадкування майна та наступного його поділу, суд не вбачає у цьому ознак обману з боку відповідача щодо природи відмови позивача від прийняття спадщини, оскільки навіть за наявності тверджень про фінансову недоцільності оплати за отримання спадщини, ці твердження стосуються лише порядку спадкування і не стосуються можливості позивача отримати частку майна померлої матері після отримання відповідачем свідоцтв про право на спадщину.

70.Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №299/1523/16-ц).

71.Позивач, як на підставу психологічного тиску посилається на лише на те, що у нього з сестрою існувала домовленість щодо отримання сестрою права на спадкове майно, яке потім вона поділить з братом. Позивач не надає ніяких доказів, що його відмова від прийняття спадщини обумовлена психологічним тиском на нього з боку сестри. Крім того, навіть у разі існування домовленості сторін щодо певного порядку спадкування майна матері, суд не вбачає у цьому ознак незаконності дій відповідача.

72.Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.

73.Строк позовної давності застосовується судом лише у разі встановлення судом порушення прав позивача. Відтак в даному разі цей строк не застосовується.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою від 21 січня 2022 року, після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.03.2025.

Суддя Ярема Х.С.