Справа № 367/3718/23
Провадження №2/367/852/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

09 січня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участю секретаря Шаповала О.О.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що ОСОБА_2 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано згідно договорів дарування частин житлового будинку посвідчених приватним нотаріусом Бучанського районну нотаріальної контори Харченко Є.В., від 31.07.2021 о., серія та номер: 157, та від 31.07.2021 серія та номер: 382, копії яких додаються до матеріалах справи. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0364 га. кадастровий номер :01:001:0199 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано згідно договорів дарування земельної ділянки посвідчених приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріальної контори Харченко Є.В., від 31.07.2021 р., серія та номер: 389, та від 31.07.2021 р., серія та номер: 160 копії яких додаються до матеріалах справи.

Відповідач по справі ОСОБА_4 , є суміжним землекористувачем власником земельної ділянки площею 0,0536 га, кадастровий номер :01:001:0201 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого удинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_3 .

По межі земельної ділянки по довжині 24,70 м, власником якої є Позивач, ділянка межує з земельною ділянкою Відповідача по справі. Відповідач по справі, є колишнім членом сім`ї Позивача, а саме матір`ю колишнього -повіка Позивачки. Через сумісне проживання з Відповідачем, між сторонами постійно зникають конфліктні ситуації.

Конфліктні ситуації призвели до того, що Відповідач, самовільно та навмисно, огородила земельну ділянки бетонним забором.

На весні 2023 року, під час проведення обміру земельної ділянки, яка перебуває у власності Позивача, було встановлено, що частина земельної ділянки, вилучена із користування Позивача та перебуває в користування Відповідача.

Так у самовільному користуванні Відповідача, знаходиться частина земельної ділянки -позивача площею 0,0044 га. Навколо вилученої від Позивача ділянки, Відповідача встановив капітальну огорожу. На підтвердження даного факту, надаємо ситуаційну схему земельної ділянки, складену інженером-землевпорядником.

Таким чином, Відповідачі своїми протиправними діями порушують право Позивача на вільне користування приватною власністю, оскільки незаконно заволоділи частиною земельної ділянки Позивача, вилучивши з її користування ділянку площею 0,0044 га внаслідок того порушується право Позивача.

З огляду на те, що земельна і ділянка Відповідача, разом із самовільно вилученою та самозахваченною частиною земельної ділянки Позивача, відбулося за рахунок порушення Відповідачем меж земельних ділянок, та як результат встановлення капітального паркану із сватом частини ділянки Позивача.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією країни прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 п.п. 1,3,7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та интересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.90 ч.2 ЗК України порушені права власників та користувачів земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. г) ч.І ст. 9 ЗК України, власники земельних ділянок, зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників та землекористувачів суміжних ділянок.

Відповідно до п. е) ч.І ст. 96 Земельного Кодексу України, землекористувачі зобов`язані, окрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ст. 103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволять власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. Зет. 152 ЗК України ш яхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (стаття 16ЦК України).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які с( межують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. І ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так у главі 29 ЦК Украни передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, згідно з нормами ст. ст. 391 цього Кодексу, власник (титульний володілець), за правилами даної статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Так діями Відповідача по справі, всупереч нормам ст.ст. 91, 96 ЗК України, ст. 391 ЦК У країни, було позбавлено Позивача, як власника земельної ділянки, розпоряджатися нею на власний розсуд, оскільки Відповідачами самовільно захватали частину земельної ділянки Позивача, площе. 0,004 га, та встановили на ній капітальну огорожу (паркам), тим самим бйснюючи Позивачу перешкоди в користуванні даною ділянкою.

За змістом норм ст. 391 ЦК України, потреба в даному заході захисту права власності виникає тоді, коли наявні певні порушення, перешкоди хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

21.06.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідно до статті 127 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Позивач не має юридичної освіти і не знаю судового процесу, тож самостійно подати до суду визначені процесуальні заяви не зможу. Крім того, згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший); представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року (абзац другий).

Укласти договір з адвокатом відповідач змогла тільки 24.11.2023, тому просить суд поновити строк на подання відповідного відзиву на позов та прийняти його з доданими доказами в цивільну справу 367/3718/23.

Заперечує проти позовних вимог, вважаю їх незаконними та абсолютно безпідставними, тому подаю відповідний Відзив з огляду на наступне.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія КВ № 118085 належала земельна ділянка загальною площею 0,1302га. розташована в АДРЕСА_3 (сучасна адреса: АДРЕСА_3 ). Позивач є колишньою невісткою. Це вона сама підтверджує у своєму безпідставному позові. Коли вона з моїм сином, ОСОБА_5 , перебувала у шлюбі ми побудували їм будинок, адреса розташування була вже по АДРЕСА_2 . Також, було розділено належну мені земельну ділянку площею 0,1302га. розташовану в АДРЕСА_3 (сучасна адреса: АДРЕСА_3 ) на дві частини: площею 0,0364га. розташовану по АДРЕСА_2 та площею 0,0536га. розташовану по АДРЕСА_3 .

Оскільки будинок розташований по АДРЕСА_2 був з самого початку призначений для мого сина та його сім`ї, я подарувала моєму сипові, ОСОБА_5 , та його дружині, Позивачці, житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0364га. розташовану по АДРЕСА_2 порівну, кожному по частині.

В подальшому син подарував свою 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0364га. розташованої по АДРЕСА_2 Позивачці. Копії вказаних Договорів дарування надані Позивачкою в матеріали справи.

Коли Позивачка з сином, ОСОБА_5 , перебувала у шлюбі побудували їм окремий будинок, який в подальшому і подарувала, та розділили земельну ділянку з допомогою шиферного паркану (не бетонного).

Вказаний паркан з шиферу (не бетону) був встановлений приблизно ще в 2012році, а може і раніше. Він вже на сьогодні потребує ремонту.

Жодних претензій ні у Позивачки, ні у мого сина не було і не могло бути. Ми жили перший час дружно і не мали претензій один до одного.

Оскільки старий будинок АДРЕСА_3 згорів, довелося будувати новий.

З мето введення в експлуатацію та оформлення права власності на збудований новий будинок, мною замовлялася в Комунальному підприємстві «Бучанський сервіс-центр документ» технічна інвентаризація нерухомого майна. При здійсненні технічної інвентаризації проводився і переобмір земельної ділянки.

На доказ надаю копію Технічного паспорту по інвентаризаційній справі № 1257 виготовлений 23.03.2021 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, в тому числі з експлікацією приміщень будинку, схемою земельної ділянки, плану та характеристики будинку та кваліфікаційного сертифікату техніка з інвентаризації нерухомого майна). Схема земельної ділянки, загальна площа якої при обмірі становить 0,0536 га, повністю відповідає документу про моє право власності на земельну ділянку, Державному акту Серія ЯИ № 313293 на право власності на земельну ділянку площею 0,0536га., кадастровий номер :01:001:0201. Копія акту додається.

Отже, жодних порушень прав Позивача. Я категорично заперечую проти наданого Позивачкою доказу, так званої «стуаційна схема». Єдиного доказу її незаконних вимог. Мені невідомо яким чином робився обмір моєї земельної ділянки та яким чином і коли було складено так звану «стуаційну схему». Допуску до своєї земельної ділянки для якихось обмірів ні Позивачці, ні якійсь іншій особі я не надавала. Вказаний додаток до позову навіть не датований, тож невідомо коли і ким саме це так званий обмір зроблено. колишня невістка створила між нами конфліктну ситуацію, налаштувала проти мене мого сина та онуків, а тепер іще й хоче відібрати у мене моє майно. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь- які дані, на' підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Жодного належного, допустимого та достатнього доказу підстав позовних вимог Позивачкою не надано. В позові викладено тільки її безпідставні та бездоказові зазіхання на майно, що належить мені.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2022 року провадження по справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив.

06 липня 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд Зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0364 га кадастровий номер :01:001:0199, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу) огорожі навколо частини земельної ділянки Позивача площею 0,004 4 га.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ОСОБА_2 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано згідно договорів дарування частин житлового будинку посвідчених приватним нотаріусом Бучанського районну нотаріальної контори Харченко Є.В., від 31.07.2021 о., серія та номер: 157, та від 31.07.2021 серія та номер: 382, копії яких додаються до матеріалах справи. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0364 га. кадастровий номер :01:001:0199 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано згідно договорів дарування земельної ділянки посвідчених приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріальної контори Харченко Є.В., від 31.07.2021 р., серія та номер: 389, та від 31.07.2021 р., серія та номер: 160 копії яких додаються до матеріалах справи.

Відповідач по справі ОСОБА_4 , є суміжним землекористувачем власником земельної ділянки площею 0,0536 га, кадастровий номер :01:001:0201 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_3 .

По межі земельної ділянки Позивача довжиною 24,70 м, ділянка межує із земельною ділянкою Відповідача, яка є матір`ю колишнього чоловіка Позивачки. Через спільне проживання між сторонами виникають конфлікти. Внаслідок цього Відповідач самовільно огородила ділянку бетонним парканом.

Навесні 2023 року під час обміру земельної ділянки Позивача було встановлено, що частина ділянки площею 0,0044 га перебуває у користуванні Відповідача. Навколо цієї частини Відповідач встановила капітальну огорожу. Для підтвердження цього факту надається ситуаційна схема, складена інженером-землевпорядником.

Таким чином, Відповідач своїми діями порушує право Позивача на користування приватною власністю, незаконно заволодівши частиною земельної ділянки.

Так діями Відповідача по справі, всупереч нормам ст.ст. 91, 96 ЗК України, ст. 391 ЦК У країни, було позбавлено Позивача, як власника земельної ділянки, розпоряджатися нею на власний розсуд, оскільки Відповідачами самовільно захватали частину земельної ділянки Позивача, площе. 0,004 га, та встановили на ній капітальну огорожу (паркам), тим самим здійснюючи Позивачу перешкоди в користуванні даною ділянкою.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Загальними положеннями частини 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Також Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на висновки, сформульовані в її постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), що володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). А також, що відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (підпункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (підпункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (підпункт 6.13). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр) відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

З урахуванням наведеної специфіки обороту нерухомого майна Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункти 1.1., 1.2., 1.3).

У пунктах 4.1-4.3 Інструкції зазначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. відповідно доЗакону від 17.07.1997 р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», визначений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оскільки частини належних позивачу земельних ділянок неправомірно використовується відповідачами шляхом встановлення ними парканів та відповідачами не доведено правомірність користування спірною земельною ділянкою, суд вважає, що порушене право позивача на володіння та користування майном підлягає відновленню шляхом приведення земельної ділянки позивачки у первинний, придатний для використання за цільовим призначенням стан та знесення парканів, побудованих відповідачами на належній позивачу земельній ділянці.

З урахуванням викладеного, позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.7,13,141,263,265,280 ЦПК України, ст. 16, 319, 386 ЦК України, ст. ст. 96, 152, 212 ЗК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0364 га кадастровий номер :01:001:0199, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу) огорожі навколо частини земельної ділянки Позивача площею 0,004 4 га.

Стягнути з ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Д.С. Кухленко