П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Київ

Справа №753/4706/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/1543/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Колесника О.М. 24 травня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У березні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 09 січня 2020 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 8 028,35 грн. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач є власником групи нежитлових приміщень АДРЕСА_1 та фактичним споживачем вищезазначених послуг. Відповідач, з 09 січня 2020 року по 29 лютого 2024 року не вносила плату за утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 8 028,35 грн., яку позивач просив стягнути.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 09 січня 2020 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 8 028,35 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином не сплачувала за надані їй послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Таким чином, відповідач зобов`язана сплачувати кошти за спожиті послуги, а позивач має право вимагати від боржників виконання обов`язку щодо оплати вказаних послуг.

Не погодилася із зазначеним рішенням суду відповідач, представником подана апеляційна скарга, в якій вона посилається на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що житлове приміщення, яке належить відповідачу знаходиться на першому поверсі, є ізольованим (без виходу на сходові клітини, має свою окрему індивідуальну вхідну групу, що визнає позивач. Дана вхідна група обслуговується (прибирання, вивіз сміття) самим позивачем. А тому, посилання позивача про те, що відповідач користується послугами позивача є перебільшено формальними та жодним доказом не підтверджуються.

На підставі вищевикладеного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач у встановлений законом строку не скористався правом на подачу відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, яка діяла станом на дату відкриття провадження та призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, щобудинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі позивача, згідно з розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 33 від 30 січня 2015 року /а.с.9-10/.

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 /а.с 11-12/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №367562264 від 27 лютого 2024 року, ОСОБА_1 є власником групи нежитлових приміщень № 22 , загальною площею 30,0 кв.м., літ А, вхідна група, площею 6,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та фактичним споживачем послуг, які надаються позивачем /а.с. 8/.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій опубліковано в газеті «Хрещатик» від 14 липня 2015 року № 99(4695) /а.с. 13/.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг.

29 лютого 2024 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» було надіслано ОСОБА_1 претензію, в якій позивач просив виконати обов`язки власника та укласти договір про надання послуг щодо нежитлового приміщення /а.с.14/.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.

В силу ч.ч.1,3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 вищевказаного Закону).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у ст. 162 ЖК Української РСР.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 02 листопада 2020 року у справі № 753/7790/16-ц, 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин використання житлової послуги надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території,тому перш за все дослідженню і оцінці підлягали такі докази, які підтверджують факт споживання відповідачем послуг, що надаються позивачем.

З наведених обставин справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва»надає послуги з утримання будинку та прибудинкової, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи, здійснює нарахування споживачам плати за надані КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також формує та виставляє споживачам рахунки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником вказаного нежитлового приміщення та отримує послуги з утримання будинку та прибудинкової території, отже, є споживачем вказаних послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача відносно того вхідна група нежитлового приміщення є ізольованою і відповідач самостійно її обслуговує, колегія суддів вказує наступне.

Як вбачається з розрахунку плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідачу не нараховувалась плата за прибирання сходових кліток, вивезення побутових відходів, прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування ліфтів, енергопостачання ліфтів, в розрахунку вартості послуг вказані послуги були з відміткою - 0, 0000 /а.с.7/. Тобто, відповідачу нараховувалась плата за послуги, зокрема: прибирання прибудинкової території, обслуговування систем диспетчеризації, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, дератизація, дезінсекція, обслуговування димових та вентиляційних каналів, поточний ремонт конструктивних елементів тощо.

Відповідач є споживачем вказаних послуг, а тому зобов`язана cплачувати за спожиті послуги.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач скористався правом досудового врегулювання спору, направивши лист-претензію відповідачу, однак відповідач не здійснювала жодних дій на врегулювання вказаного питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції надана вірну оцінку доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук