Справа № 128/4930/24
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді - Фанда О.А.,

за участю секретаря судових засідань Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

11 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 01 липня 2004 року вона уклала шлюб із відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 4. Від шлюбу є спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя подружжя не склалося. Кожен з них має значно протилежні погляди на відносини у шлюбі. Подальший шлюб буде тільки негативно впливати на психологічний стан дітей. Діти проживають та повністю перебувають на вихованні та утриманні позивача. Старший син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом і здобуває освітній ступінь «бакалавра» та навчається на III курсі денної форми навчання, група ПР-ЗІд, за спеціальністю 081 «Право» за договором про надання платної освітньої послуги на факультеті економіки, менеджменту та права Вінницького торговельно- економічного інституту Державного торговельно-економічного університету. Позивач вимушена звертатися до суду з позоввними вимогами про стягнення аліментів, оскільки нормальне утримання дітей потребує значних витрат на одяг, їжу, навчання і так далі. Позивачу як матері, самій важко буде задовольняти потреби дітей. На утримання спільних дітей позивач бажає стягувати з відповідача аліменти. Відповідач працездатний, отримує доходи і згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину. Аліменти відповідач нікому не платить, за станом здоров`я здатний працювати, отримувати регулярний, стабільний заробіток (дохід).

Посилаючись на вказані обставини позивач просила шлюб розірвати; стягнути аліменти з відповідача на свою користь в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх доходів , але не менше 50 % прожиткового мінімуму до закінчення терміну навчання, також стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що визнає позовні вимоги позивача щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , однак, щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 просив відмовити, посилаючись на те, що син не проживає з позивачем, а за межами країни, веде самостійний спосіб життя, отримує заробітну плату, навчається в режимі онлайн.

Представником позивача подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 06 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представником подано суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вона просила позов задовольнити лише в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , враховуючи наведене у відзиві.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 01 липня 2004 року виконкомом Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №4. Від шлюбу є спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя подружжя не склалося. Кожен з них має значно протилежні погляди на відносини у шлюбі. Позивач також вимушена звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, оскільки нормальне утримання дітей потребує значних витрат на одяг, їжу, навчання і так далі. Позивачу як матері, самій важко буде задовольняти потреби дітей. На утримання спільних дітей позивач бажає стягувати з відповідача аліменти. Відповідач працездатний, отримує доходи і згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину. За станом здоров`я Відповідач здатний працювати, отримувати регулярний, стабільний заробіток (дохід).

Представником позивача подано заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 06 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст.1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Відповідно до ч.3,4 ст.56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що сторони мають різні інтереси та погляди на життя, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стаття 8 Закону України Про охорону дитинства визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини.

За ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що донька проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні.

За положеннями ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України).

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дати подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст.183 СК України.

Визначений судом розмір аліментів може бути згодом змінений за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених сімейним Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи представником позивача надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правничої допомоги від 19 листопада 2024 року, розрахунок витрат на правову допомогу до цього договору, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 19 листопада 2024 року на суму 6000 грн.

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Суд враховує, що спірні правовідносини виникли у сфері сімейних правовідносин, а саме розірвання шлюбу та стягненння аліментів, що є однією із найпоширеніших категорій судових спорів, а тому формування правової позиції, не потребує значних часових та інтелектуальних затрат для особи, яка надає професійні юридичні послуги. Більш того, представник не брав участі в судових засіданнях.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

Щодо вирішення судом питання про стягнення судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу слід повернути 605,60 грн. з державного бюджету, 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову згідно квитанції.

Також, суд вважає можливим судовий збір в сумі 605,60 грн. відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави, враховуючи визнання позову відповідачем, підлягає стягненню 50% судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.112,114,180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст.12,13,81,141,259,263267,280-283,430ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 липня 2004 року виконкомом Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №4, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів в межах суми виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.

Повернути позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме: 605 грн. 60 коп., згідно квитанції ID № 2413-2664-6067-8337 від 10 грудня 2024 року (АТ «ТАСКОМБАНК»).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., що становить в загальній сумі 1605,60 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Іншу частину судового збору в розірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя О.А.Фанда