КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1829/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Костишеною Вікторією Леонідівною на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив:

- визнати недійсним односторонній правочин АТ КБ «ПриватБанк» щодо позивача про відмову в підтриманні ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання з ним ділових відносин/розірвання договору та скасувати рішення відповідача про таку відмову від 02.09.2022 року;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20.09.2022 року позивач отримав від відповідача повідомлення № 20.1.0.0.0/7-220903/109 від 03.09.2022 року про відмову в підтриманні ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, відповідно до якого банком на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 року № 65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 02.09.2022 року прийнято рішення про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк.

Позивач вважає неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо відмови від підтримання ділових відносин, відмови в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин, розірвання договорів і закриття рахунків, утримання на заблокованих рахунках позивача. За таких обставин, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що у діях позивача відсутні жодні підстави для прийняття оскаржуваного рішення, рішення Відповідача порушує його права та інтереси як клієнта банку, це слугувало причиною звернення до суду.

Зазначає, що відповідачем у Повідомленні від 03.09.2022 перелічено п`ять підстав для прийняття оскаржуваного рішення. При цьому,не зрозуміло, чи Банквбачає в даному разі усі п`ять підстав чи одну з перелічених. Жодних пояснень позивачу не було надано.

Посилається також на безпідставне врахування судом першої інстанції долученого до матеріалів справи експрес-аналізу контрагента ТОВ«ТРЕЙДТЕХ-СЕРВІС», засновником якого є ОСОБА_1 з сайту youсontrol.com.ua.

У даному Експрес-аналізі подана інформація щодо наявності кримінальних справ: №57/59845/19-к, №761/46465/19, №761/31899/19, №490/3106/22, №761/38637/19.

Апелянт стверджує, щопо жодній із даних справ не винесено вироку, який набрав законної сили, більше того, по жодній із перелічених справ, зазначених в експрес-аналізі, юридична особа не визнана ні як підозрювана, ні як обвинувачена особа, а також не є учасником жодної з перелічених судових справ.

Відзив від учасників справи не надходив.

Від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшли пояснення на апеляційну скаргу, у яких відповідач проти задоволення позову заперечив. Вважає рішення суду першої інстанції законим та обґрунтованим.

В судовому засіданні в апеляційному суді взялаучасть представниця позивача - адвокат Костишена В.Л., яка підтрималаапеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Представник відповідача - адвокат Яндульський Д.В. у судовому засіданні просивапеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у договірних відносинах із АТ КБ «ПриватБанк».

Листом АТ КБ «ПриватБанк» «Про відмову від підтримання ділових відносин» № 20.1.0.0.0/7-220903/109 від 03.09.2022 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що Банком на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19.05.2020 року № 65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 02.09.2022 року прийнято Рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк. Внаслідок прийнятого рішення про відмову достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/ депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриваються поточні/ депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 30 днів від дня відправлення цього повідомлення звернутись у відділення Банку із заявою про перерахування залишків коштів на рахунках на рахунок в інший банк (а. с. 17-18).

16.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» із заявою про закриття рахунків та перерахування залишків коштів (а. с. 95 - 97).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частинами першою та третьою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з пунктами 3 та 4 частини другої статті 1075 ЦК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 1075 ЦК України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку; за наявності підстав, передбачених Законом № 361-ІХ. Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує, що листом АТ КБ «ПриватБанк» від 03.09.2021 року позивачу повідомлено про те, що Банком на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року №65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 02.09.2021 року прийнято рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк.

Згідно із пунктом 39 частини першої статті 1 Закону № 361-ІХ (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 361-ІХ суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки.

За частиною шостою статті 11 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:

- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;

- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;

- подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;

- виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;

- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Тобто, банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Водночас вказана стаття не свідчить про те, що наявність однієї з підстав розірвання ділових відносин - ненадання документів, виключає існуванняіншої - встановлення неприйнятно високого рівня ризику.

Аналогічний за змістом висновок міститься в постанові Верховного Судувід 21 листопада 2022 року в справі № 757/35987/20-ц (провадження№ 61-1659св22).

При цьому, Законом № 361-ІХ чітко передбачено випадки, коли факт ненадання документів зумовлює обов`язок суб`єкта первинного фінансового моніторингу встановити клієнту неприйнятно високий рівень ризику, зокрема, за приписами частини шостої статті 7 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Отже, в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Судувід 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20.

Так, приписи статті 15 Закону 361-ІХ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, зокрема шляхом розірвання договорів, а тому у спірних правовідносинах, пов`язаних з фінансовим моніторингом, пріоритетним є застосування норм спеціального закону, до чого власне і відсилає пункт 3 частини другої статті 1075 ЦК України. При цьому, банк зобов`язаний підтвердити існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику.

В даному випадку, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено належним чином правові підстави для встановлення ОСОБА_1 як фізичній особі, неприйнятно високого ризику. Матеріали справи таких доказів не містять.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник АТ КБ «ПриватБанк» не зміг навести суду наявність конкретних обставин, які б надавали банку підстави для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику.

Як встановлено із матеріалів справи, підставами для встановлення ОСОБА_1 неприйнятно високого ризику є діяльність ТОВ «Трейдтех-сервіс». Відповідно до пояснень представника відповідача, ТОВ «Трейдтех-сервіс» здійснює підозрілу діяльність, що має ознаки фіктивної, є фігурантом низки кримінальних проваджень.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 757/57487/20, обов`язок підтвердження існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику, лежить саме на банку.

Посилання банку на результати експрес-аналізу ТОВ «Трейдтех-сервіс», засновником якого є ОСОБА_1 , за допомогою сервісу «youcontrol» саме по собі не є достатнім для встановлення ОСОБА_1 неприйнятно високого ризику.

Так, предметом даного судового провадження є договірні відносини між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 як фізичною особою.

При цьому, жодних доказів того, що особисті банківські рахунки ОСОБА_1 як фізичної особи, використовувались у діяльності ТОВ «Трейдтех-сервіс», відповідач суду не надав, тому не можна вважати обґрунтованою відмову в обслуговуванні фізичної особи у банківській установі за умови припинення надання послуг юридичній особі, засновником якої є ОСОБА_1 .

Відтак, апеляційний суд проходить до висновку про недоведеність банком існування правових підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику з огляду на те, що банк не надав доказів на підтвердження обґрунтованості підстав вважати, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, з причин незаконності джерел походження цінних паперів та(або) коштів, інших його активів або прав на такі активи, а також не довів наявності у банківських операціях позивача ознак відмивання доходів.

Крім цього, як було зазначено вище, за частиною шостою статті 11 Закону № 361-ІХ суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Жодних доказів звернення до ОСОБА_1 із запитами про витребування будь-яких документів для проведення перевірки матеріали справи не містять.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

АТ КБ «Приватбанк» належних та достатніх доказів на підтвердження існування підстав для встановлення ОСОБА_1 неприйнятно високого ризику не надав, а посилався лише на реалізацію ним свого права на припинення договірних відносин із позивачем відповідно до Закону № 361-ІХ.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення вимог позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Костишеною Вікторією Леонідівною, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Визнатинедійснимодностороннійправочин про відмову в підтриманніділовихвідносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірванняділовихвідносин/розірвання договору, що вчинений АкціонернимтовариствомКомерційний банк «ПриватБанк»(ЄДРПОУ ОСОБА_1(РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі рішеннявід 02 вересня 2022 року, відповідно до повідомлення №20.1.0.0.0/7-220903/109 від 03 вересня 2022року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 10 березня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома