КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 824/224/21 Номер провадження № 22-з/824/34/2025Суддя у суді першої інстанції - Нежура В.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

головуючого - Нежури В.А.,

при секретарі - Ольшевській Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства «Сервіс» (Україна) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі за заявою ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) в особі адвоката Волкова Всеволода Миколайовича про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті від 28 вересня 2018 року по справі № 76/2018 за позовом FishingCompany S.A. (Британські Віргінські Острови) до Державного підприємства «Сервіс» (Україна) про стягнення 220 000 доларів США заборгованості та відшкодування витрат на адвокатські послуги в сумі 3 463 євро і витрат по сплаті арбітражного збору та рішення Міжнародного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті від 26 березня 2020 року по справі № 179/2019 за позовом FishingCompany S.A. (Британські Віргінські Острови) до Державного підприємства «Сервіс» (Україна) про стягнення 41 916,00 доларів США заборгованості та про відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) звернулося до апеляційного суду, як суду першої інстанції, із заявою про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 вересня 2018 року у справі № 76/2018 за позовом FishingCompany S.A. (Британські Віргінські Острови) до державного підприємства «Сервіс» (Україна) (далі - ДП «Сервіс», підприємство) про стягнення заборгованості та відшкодування витрат на адвокатські послуги і витрат по сплаті арбітражного збору та рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 березня 2020 року у справі № 179/2019 за позовом FishingCompany S.A. (Британські Віргінські Острови) до ДП «Сервіс» про стягнення заборгованості та відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року заяву ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 вересня 2018 року у справі № 76/2018 та рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 березня 2020 року у справі №179/2019 задоволено. Видано виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 вересня 2018 року у справі № 76/2018 щодо стягнення з ДП «Сервіс» на користь ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) 220 000 доларів США заборгованості, 7 680,72 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 2 014,25 доларів США на відшкодування витрат на адвокатські послуги, а всього - 229 694,97 доларів США. Видано виконавчий лист на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 березня 2020 року у справі № 179/2019 у частині щодо зобов`язання ДП «Сервіс» сплатити ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) 29 209,55 доларів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу державного підприємства «Сервіс» залишено без задоволення.

У грудні 2023 року ДП «Сервіс» звернулося з заявою про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року в задоволенні заяви ДП «Сервіс» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2024 року у задоволенні заяви ДП «Сервіс» про заборону приймати виконавчі листи до виконання та зупинення здійснення виконавчих дій по виконанню виконавчих листів відмовлено.

09 серпня 2024 року ДП «Сервіс» звернулось до Київського апеляційного суду з заявою про визнання виконавчих документів, виданих на виконання рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 вересня 2018 року у справі № 76/2018 та від 26 березня 2020 року по справі № 179/2019 такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування заяви ДП "Сервіс" посилалось на те, що станом на 07 серпня 2024 року на виконання вищевказаних рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 вересня 2018 року у справі № 76/2018 та від 26 березня 2020 року по справі № 179/2019 та виконавчих документів, виданих Київським апеляційним судом 04 липня 2022 року, ДП «СЕРВІС» перерахувало на користь ФішингКомпані Ес (FishingCompany S.A.) 102 708, 35 дол США.

Разом з тим, станом на 05.08.2024 ФішингКомпані Ес. Ей (FishingCompany S.A.) мало невиконані грошові зобов`язання перед ДП «СЕРВІС» на загальну суму 243 305 доларів США, яка складалася з134 000 доларів США - витрати підприємства, понесені для відновлення морехідного стану судна «Таманський» до рівня стану судна 2018 року; 13 546,67 доларів США - вартість дизельного палива; 6 431,48 доларів США - вартість судового мастила; 76 500 доларів США - недонарахованої фрахтової ставки за 510 днів знаходження судна у фрахті ТОВ «Нафто-газовий центр безпеки та навчання», що обумовлено його незадовільним технічним станом та відсутністю класу судна; 11 604 доларів США, сплачених за вимушений відстій судна, що обумовлювалося відсутністю класу, неморехідним станом, та відсутністю технічної можливості разового переходу судна у визначене підприємством місце; 1 233 доларів США сплачених за видачу нових замість втрачених документів(свідоцтв) при виключенні суббербоут-фрахтувальника Компанії ФішингКомпані Ес. Ей(FishingCompany S.A.) з Державного суднового реєстру відповідно до ст. 27 Кодексу торговельного мореплавства України, ст. 36 Закону України «Про внутрішній водний транспорт» та Порядку реєстрації суден у Державному судновому реєстрі України та Судновій книзі України бербоутних фрахтувальників.

Враховуючи вищевикладене, ДП «СЕРВІС» просить визнати виконавчі документи, такими, що не підлягають виконанню, на основі проведення взаємозаліку (зарахування) зустрічних однорідних вимог на загальну суму 156 196,17 доларів США. У результаті цього всі зобов`язання ДП «СЕРВІС» перед Fishing Company S.A. за рішеннями МКАС при ТПП України у справах № 179/2019 та № 76/2018 припиняються, а заборгованість Fishing Company S.A. перед ДП «СЕРВІС» становить 87 108,83 доларів США.

Відтак, будь-які виконавчі документи, видані Торгово-промисловою палатою України 28.09.2018 у справі № 76/2018 про стягнення з ДП «СЕРВІС» 229 694,97 доларів США (включно із заборгованістю, арбітражними витратами та адвокатськими послугами), а також рішення МКАС від 26.03.2020 у справі № 179/2019 щодо виплати 29 209,55 доларів США, є такими, що не підлягають виконанню через припинення зобов`язань шляхом взаємозаліку.

Представники Державного підприємства «Сервіс» (Україна) директор підприємства Завадко С.В. та адвокат Сажієнко І.О. підтримали подану заяву з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

В судове засідання по розгляду заяви представники ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); видача виконавчого листа помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкова видача виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак в законі не наведено чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема у частині другій статті 432 ЦПК України.

Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще невиконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню,з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суть процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20 (провадження № 61-10482ав21).

Щодо зарахування зустрічних вимог є однією з підстав припинення зобов`язання суд зазначає таке.

Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду.

Так, згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених цією статтею та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим,а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину законодавство не передбачає. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, у момент усної заяви однієї зі сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав. Ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Водночас питання про можливість зарахування зустрічних вимог, щодо яких арбітраж ухвалив рішення про їх задоволення, у жодному разі не може розглядатись поза процесуальним контекстом виконання арбітражного рішення.

Надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу регулюється процесуальними нормами, що містяться у главі 3 «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу» розділу IX ЦПК України.

Зокрема, у статті III Конвенції ООН про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 1958) (далі - Конвенція ООН) зазначено, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення обов`язковими і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання та приведення до виконання цих рішень.

У результаті того, що стаття III Конвенції ООН надає Договірним Державам широку свободу щодо застосування національних процесуальних норм, можуть виникати ситуації, коли одне й те саме арбітражне рішення буде визнане й приведене до виконання в одній договірній державі, тоді як в іншій державі в його визнанні та приведенні до виконання буде відмовлено на підставі якої-небудь процесуальної норми, що діє в одній і не діє в іншій державі.

Відповідно, внаслідок застосування різних національних процесуальних норм імовірне виникнення різних процесуальних рішень щодо боргових зобов`язань учасників зарахування зустрічних однорідних вимог.

По-перше, завжди залишається ймовірність того, що згідно з національними процесуальними нормами певної юрисдикції може бути відмовлено у визнанні та приведенні до виконання певного рішення арбітражу.

По-друге, незважаючи на те що до відповідного арбітражу застосовується матеріальне право України, і відповідне зарахування зустрічних однорідних вимог не суперечитиме українському матеріальному праву, але якщо виконання арбітражного рішення відбуватиметься в різних юрисдикціях, що згідно з національним процесуальним законодавством іноземної держави може бути не визнано, що зобов`язання, яке підлягає виконанню згідно з рішенням арбітражу, припинилось внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог.

Тому застосовування процедури визнання та приведення до виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу прямо впливає на можливість примусового виконання відповідних рішень у країні, де ставиться питання про виконання такого рішення.

Встановлена законом послідовність процесуальних дій виключає можливість легалізації рішення міжнародного комерційного арбітражу в обхід процедури надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Отже, немає підстав для визнання однорідними вимог, які визнані рішеннями міжнародного комерційного арбітражу та пройшли процедуру надання дозволу на виконання національним судом, і вимог, які не визнані рішеннями міжнародного комерційного арбітражу, та не пройшли процедури надання дозволу на виконання такого рішення національним судом і є добровільними до виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2024 року у справі № 824/113/23 (провадження № 61-9886ав24).

Судом при розгляді справи встановлено, що заборгованість ДП «Сервіс» перед ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) підтверджується рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 вересня 2018 року у справі № 76/2018 та рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 березня 2020 року у справі №179/2019.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року було надано дозвіл на виконання вказаних рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та видано виконавчі листи на його виконання.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2022 року вказану ухвалу Київського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року було залишено без змін.

Таким чином, судом було встановлено, що вимоги ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) були визнанні рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, а відповідними рішеннями Київського апеляційного суду і Верховного суду наданий дозвіл на його виконання, що є обов`язковою умовою для правозастосування та примусового стягнення присуджених коштів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вимоги ДП «Сервіс» підтверджуються документами які булі долучені до заяви про визнання виконавчих листів які не підлягають виконанню та претензією вих. № 116/2023 від 02 червня 2023 року, яка була отримана під особистий підпис керівником FishingCompany S.A. 07 червня 2023 року, а також у Вимозі з вих. № 225/2023 від 12 жовтня 2023 року, направленої на узгоджену FishingCompany S.A. електронну пошту та міжнародним поштовим відправленням 01 листопада 2023 року.

Отже, вказані вимоги не знайшли свого підтвердження рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку, що заборгованість ДП «Сервіс» перед ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) пройшли процедуру визнання в судовому порядку, а заборгованість ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) перед ДП «Сервіс» не була встановлена в судовому порядку рішенням компетентного суду.

Разом з тим, відсутність заперечень, з боку FishingCompany S.A. щодо розміру утвореної заборгованості, так і щодо причин її виникнення, само по собі, не є підставою для визнання такого боргу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять безспірних доказів припинення зобов`язань ДП «Сервіс» перед Компанією ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) за рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справах у справі № 179/2019 і в справі №76/2018, шляхом взаємозаліку однорідних вимог, як вважає заявник.

Фактично встановлення розміру заборгованості можливе за результатом аналізу умов контракту та інших правовідносин, які на думку ДП "Сервіс" виникли внаслідок неналежного виконання ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) умов контракту і потягли за собою додаткові витрати майнового характеру.

Спір, що виник між сторонами, підлягає вирішенню у спеціальному порядку, з чим погодилися представники ДП "Сервіс" в судовому засіданні, враховуючи, що ФішингКомпаніЕс.Ей. (FishingCompany S.A.) є підприємством з "іноземним елементом", а тому обставини, які є предметом судового розгляду, не можуть бути покладені в основу висновку про відсутність обов`язку боржника.

Апеляційний суд, як суд першої інстанції у даній справі, не наділений повноваженнями з`ясовувати питання наявності чи відсутності інших невиконаних між сторонами зобов`язань за контрактом під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Водночас положеннями частини другої статті 432 ЦПК України передбачено право боржника звернутися до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, тільки за наявності підтвердженого факту відсутності обов`язку боржника.

З урахуванням викладеного, суд констатує, що заявник не надав до суду належних та допустимих доказів припинення обов`язку боржника ДП «Сервіс» або добровільного виконання обов`язку за виконавчими листами, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статті 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Державного підприємства «Сервіс» (Україна) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст складено 13 березня 2025 року.

Суддя