РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Зарецького І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2024 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеною вище позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на утримання дружини аліменти, в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2024 року цивільну справу передано на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивачка з відповідачем є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка посилаючись на те, що дитина знаходиться на її повному утриманні, при цьому відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні сина.

Наразі, Відповідач займається підприємницькою діяльністю та зареєстрований як фізична особа підприємець.

Також, як відомо позивачу у відповідача на праві власності знаходиться транспортний засіб TOYOTA AVALON, 2007 р.в., держ. № НОМЕР_1 , чорного кольору.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач веде підприємницьку діяльність та має стабільний дохід, а отже має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, зазначила, що діє тільки в межах закону, щоб була можливість забезпечити майбутнє дитини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні вимог, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог та їх безпідставністю, з огляду на наступне:

Відповідач дійсно був зареєстрований як фізично особа-підприємець та провадив господарську діяльність протягом певного часу, проте з жовтня 2024 року він припинив свою діяльність, у зв`язку з фінансовими проблемами.

З 16 листопада 2024 року відповідач працює на посаді бариста, а його сукупний дохід у період з 16.11.2024 по 31.12.2024 склав 9 226,66 грн., зазначене підтверджується довідкою від 24.01.2025 № 0000-000001.

По-друге, на утриманні відповідача також перебуває його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 є довічно особою з інвалідністю третьої групи, внаслідок загального захворювання.

Окрім надання допомоги на утримання свого малолітнього сина, відповідач також вживає заходи щодо підтримки його батька, який страждає на захворювання та за можливості надає йому матеріальну допомогу для покриття витрат на його лікування.

По-третє, після припинення фактичних сімейних відносин відповідач вимушений забезпечувати себе житлом, оскільки не має у своїй приватній власності окремого об`єкту нерухомості для проживання.

У приватній власності відповідача відсутній будь-який об`єкт житлової нерухомості, після відновлення роботи державного реєстру нерухомого майна зможемо надати відповідний витяг. Відповідач проживає у місті Одесі, а тому вимушений винаймати окреме житло.

Відповідач надавав матеріальну допомогу шляхом передачі готівкою грошових коштів позивачу, шляхом оплати оренди квартири, де наразі проживає позивач з дитиною, або шляхом закупівлі необхідного для дитини.

19.11.2024 року відповідачем був здійснений переказ грошових коштів на банківську картку позивача у розмірі 10 000,00 грн. з цільовим призначенням оплата аліментів за жовтень 2024 року; 19.12.2024 року відповідачем був здійснений переказ грошових коштів на банківську картку позивача у розмірі 9 143,46 грн. з цільовим призначенням матеріальна допомога для оплати оренди, комунальних послуг та інтернету за місцем проживання сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

По-п`яте, не відповідає дійсності твердження Позивача про те, що у власності Відповідача перебуває транспортний засіб марки TOYOTA модель AVALON VIN-код НОМЕР_3 , 2007 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказаний транспортний засіб був придбаний відповідачем ще до реєстрації шлюбу з позивачем, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію права власності на транспортний засіб від 12.08.2021.

А у 2024 році, відповідач передав право власності на його особисте майно, що було придбане до шлюбу з позивачем та на особисті кошти відповідача - транспортний засіб марки TOYOTA модель AVALON VIN-код НОМЕР_3 , 2007 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , його матері ОСОБА_5 , про що ТСЦ 3245 було видано відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12.07.2024 року.

Таким чином, наразі у власності відповідача відсутній будь-який інший транспортний засіб.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, то відповідач повністю проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Так судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач зазначив, що припинив підприємницьку діяльність у жовтні 2024 року та працює баристою з 16.11.2024 року по 31.12.2025 року (за півтора місяця) із сукупним доходом 9 226,66 грн.

Разом із тим, відповідач не заперечує, що до цього часу отримував стабільний дохід від підприємницької діяльності. Проте відповідач не надав жодних доказів про припинення підприємницької діяльності. Наприклад запису з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан платника, у тому числі його попередні доходи, наявність майна та можливості заробітку.

Якщо відповідач на той момент мав стабільний дохід від підприємницької діяльності, то цей дохід має враховуватися при визначенні розміру аліментів.

Відповідач не може штучно зменшити свої доходи після відкриття провадження у справі та вимагати зменшення аліментів.

У постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 5 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18. В ній зроблено висновок, що норми СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та судову практику, аліменти мають визначатися на основі доходів відповідача до моменту припинення підприємницької діяльності, а не за заниженими доходами після цього.

Крім того, як вбачається, відповідач не спростував факту наявності у нього майна, зокрема автомобіля марки TOYOTA модель AVALON, 2007 р. в. VIN-код НОМЕР_5 чорного кольору д. н. з. НОМЕР_1 який, за його був переданий матері (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12.07.2024 року, - саме в той період коли вони з позивачем припинили проживати разом.

Відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває батько, який є особою з інвалідністю III групи.

Водночас, ст. 180 СК України, визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналізуючи законодавство, утримання неповнолітньої дитини є пріоритетним обов`язком порівняно з утриманням батьків.

Це означає, що, навіть якщо відповідач допомагає своєму батькові, це не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Крім того, відповідач не надав доказів, що його батько потребує постійного фінансового забезпечення саме від нього (довідки про відсутність інших доходів у батька й матері відповідача, витрати на лікування тощо).

Інвалідність III групи не є підставою для обов`язкового фінансового утримання, оскільки такі особи, як правило, можуть працювати та отримують пенсію.

Відповідач стверджує, що не ухиляється від обов`язку утримувати дитину, проте не надав жодних документальних доказів регулярної матеріальної допомоги (крім двох разових переказів у листопаді-грудні 2024 року). Допомога за два місяці не може вважатися стабільним виконанням обов`язку з утримання дитини.

Відповідач заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини, вказуючи, що з 20.01.2025 їх дитині виповнилося три роки. Проте позов було подано раніше, коли позивач мала повне право на утримання.

Відповідач не спростував того факту, що позивач весь цей час не працювала через необхідність догляду за дитиною.

Також, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки позов було подано до 20.01.2025, відповідач зобов`язаний сплатити аліменти за весь період до цього моменту.

Відповідач добровільно не надає їй та дитині ніякої матеріальної допомоги, а позивачка не може працювати, так як доглядає за дитиною. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку немає.

Згідно з положеннями ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Дитина знаходяться на утриманні матері, позивачки по справі, при цьому відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні сина.

Відповідно до ст. 141 ч. ч. 1, 6ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 1211,20 гривень..

З урахуванням обставин справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4,12,141,258-259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 180,181,183 СК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за один місяць.

Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 12.03.2025 року.

Суддя А.І.Бочаров