Провадження № 22-ц/801/697/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Романюк Л.Ф.,

у справі № 127/41675/24

за заявою ОСОБА_1 (заявник)

за участі Виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування (заінтересована особа)

про визнання особи недієздатною та встановлення опіки,

встановив:

Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в міський суд з заявою про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, обґрунтовуючи вимоги тим, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом з народження.

В силу хвороби він має обмеження щодо самообслуговування, у здатності орієнтації, спілкування та контролю своєї поведінки. Крім того, він не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому потребує постійного лікування та нагляду, який вона здійснює за ним з народження.

За вказаних обставин просила визнати ОСОБА_2 недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши її опікуном.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою від 27 січня 2025 року Вінницький міський суд відмовив у відкритті провадження у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що закон передбачає визнання недієздатної фізичної особи незалежно від її віку, а тому вважає висновки суду про те, що оскільки її син є неповнолітнім, то відповідно не може бути визнаним недієздатним, є помилковими.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою від 28 лютого 2025 року закінчено підготовчі дії і призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Від представника заінтересованої особи Виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування Жиліховської Н.М. надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу у її відсутності. Водночас у заяві представник заінтересованої особи заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався

Відмовляючи у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітня особа не має повної цивільної дієздатності, а тому вимоги заяви ОСОБА_1 про визнання її недієздатною не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам .

Звертаючись до суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, заявниця посилалась на те, що звернення до суду із цією заявою зумовлене необхідністю захисту прав та законних інтересів її неповнолітнього сина, який є дитиною-інвалідом з народження, і в силу хвороби не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому потребує постійного нагляду, який вона здійснює за ним.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дієздатність, на відміну від правоздатності, не є формальною якістю суб`єкта права, вона включає у себе оцінку стану правової зрілості особи, наявності в нього необхідних для суб`єкта права якостей. Дієздатність, як здатність особи своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, залежить від віку та стану здоров`я фізичної особи.

Відповідно до статті 30 Цивільного кодексу України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Особа є дієздатною до моменту встановлення її недієздатності в судовому порядку.

Цивільний кодекс України передбачає, що в залежності від віку, фізична особа має різний обсяг дієздатності.

Відповідно до статті 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа): 1) має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини; 2) має право здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

У свою чергу відповідно до статті 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має неповну цивільну дієздатність, та має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я. Може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Крім того, відповідно до статті 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе цивільну відповідальність, зокрема, за порушення договору, укладеного нею самостійно або за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника; за шкоду, завдану нею іншій особі.

Отже ЦК України надає неповнолітній особі досить значний обсяг прав, які вона може здійснювати самостійно, а також покладає на неї обов`язок нести в разі наявності для цього підстав цивільно-правову відповідальність.

Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (ст. 34 ЦК України).

Згідно із вимогами статтею 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, встановлені статтею 41 ЦК України, відповідно до якої над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, вона не має права вчиняти будь-якого правочину, а натомість від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах правочини вчиняє її опікун, який також несе відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою.

Таким чином, існує цілий ряд принципових відмінностей між цивільною дієздатністю неповнолітньої особи, і правовим статусом особи, що визнана недієздатною. Ці правові статуси не є тотожними, а відтак малолітня, неповнолітня фізична особа за наявності для того законних підстав може бути визнана судом недієздатною.

Якщо неповнолітня особа внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, самостійне вчинення нею таких дій може призвести до порушення як її особистих немайнових та майнових прав та інтересів, так і прав інших осіб, зокрема, її законного представника, так як вчинення таким неповнолітнім юридично значущих дій в межах передбаченої для нього дієздатності, може потягти за собою негативні наслідки в майновій сфері.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ні стаття 36, ані стаття 39 ЦК України не містить обмежень щодо визнання недієздатними саме повнолітніх осіб.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має статус дитини-інваліда з дитинства, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до медичного висновку № 141 від 07.05.2024 року ОСОБА_2 має захворювання: атиповий аутизм. Розлад експресивної мови. ЗНМ ІІІ рівня. Спастична параплетія, неповна, хронічна. Легкий нижній спастичний парапарез, статична атаксія внаслідок резидуальної енцефалопатіїї. Астигматизм. Інші уточнені ретинальні порушення. Симптом поблідніння ДЗН. Наявні захворювання згідно наказу МЗЗ України, МП і СП України, Мінфіну України №454/471/156 від 08.11.01 підлягає оформленню на соціальну допомогу до 18 років. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №917 від 21.11.2013 (п. 21) має право на визначення категорії «А» дитині з інвалідністю до 18 років.

Зазначені обставини справи і норми матеріального права залишилися поза увагою суду першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду питання про визнання недієздатним неповнолітнього й з цих підстав безпідставно відмовив у відкритті провадження в цивільній справі.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 2-4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 січня 2025 року скасувати, а справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - Виконавчого комітету Вінницької міської ради як органу опіки та піклування про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун