Єдиний унікальний номер № 175/8967/24
провадження № 2/175/1485/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та просила суд постановити рішення, яким визнати право власності на частину будинку А - загальною площею 152, 4 кв.м., житловою площею - 46,42816 кв.м., сіни - а, тераса а1, літня кухня -Б, погріб - пг, вбиральня - В, сарай -Г, вхід у погріб -Д, навіс - Є, споруди К, K1, №1-7, зливна яма 3.Я., розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:028:0155 площею 0,0675 га., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 .; а іншу частину залишити за ОСОБА_2 ..

Ухвалою від 09 серпня 2024 року суддею відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

12 листопада 2024 року постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач надала заяву до канцелярії суду в якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, відзив не подав, заяв та клопотань не надавав, про причини неявки не повідомив.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що з 05 серпня 1978 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.5), та згідно свідоцтву про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між сторонами розірвано, про що 24 липня 2021 року складено відповідний актовий запис №66 (а.с.6).

За час шлюбу, у 1990 році, позивачем та відповідачем було побудовано будинок А - загальною площею 152, 4 кв.м., житловою площею - 46,42816 кв.м., сіни - а, тераса а1, літня кухня - Б, погріб - пг, вбиральня - В, сарай - Г, вхід у погріб - Д, навіс - Є, споруди К, К1, №1-7, зливна яма 3.Я., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на даний будинок та споруди зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_2 21 грудня 1998 року.

20 березня 2024 року ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:028:0155 площею 0,0675 га., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.11).

На початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну позивач змушена була виїхати за кордон. Після повернення дізналася, що відповідач приватизував земельну ділянку та має намір продати побудований під час їхнього шлюбу будинок.

В добровільному порядку відповідач визнавати право позивача на частину будинку відмовляється, у користуванні будинком перешкоджає, тому вона була змушена звернутися з позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 19, 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу; вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.06.2015 року № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України, та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України).

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні із позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 5221 гривень 50 копійок, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 317, 372, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71, 72 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 12, 13, 76, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на частину будинку А - загальною площею 152, 4 кв.м., житловою площею - 46,42816 кв.м., сіни - а, тераса а1, літня кухня -Б, погріб - пг, вбиральня - В, сарай -Г, вхід у погріб -Д, навіс - Є, споруди К, K1, №1-7, зливна яма 3.Я., розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:028:0155 площею 0,0675 га., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 ..

Залишити у власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), частину будинку А - загальною площею 152, 4 кв.м., житловою площею - 46,42816 кв.м., сіни - а, тераса а1, літня кухня -Б, погріб - пг, вбиральня - В, сарай -Г, вхід у погріб -Д, навіс - Є, споруди К, K1, №1-7, зливна яма 3.Я., розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:028:0155 площею 0,0675 га., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 ..

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 5221 гривень 50 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко