Провадження № 2/643/905/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника позивача: Васіліу С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), відповідно до змісту якого просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 у справі № 643/9438/20 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/8 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з можливістю внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно з рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 у справі № 643/9438/20 з нього стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі з 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак у подальшому сімейний та матеріальний стан позивача змінився. 23.09.2023 року позивач вдруге одружився, і в цьому шлюбі дружина позивача згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України є матір`ю - одиначкою неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, після одруження у позивача виникли зобов`язання по матеріальному забезпеченню не тільки дружини, а й її дитини. Крім того, з 04.09.2024 року мати позивача ОСОБА_5 отримала довічну групу інвалідності ІІ групи, у зв`язку з онкологічним захворюванням. У зв`язку з тяжким захворюванням мати постійно потребує коштовного лікування. Разом з цим позивач зазначає, що у нього виникли підозри, що аліменти відповідач використовує не тільки на дитину.

Ухвалою від 11.11.2024 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/13124/24, вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 10.12.2024 року.

10.12.2024 року розгляд справи було відкладено на 17.01.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у відрядженні.

17.01.2025 року судове засідання відкладено на 28.02.2025 року за клопотанням представника позивача.

29.01.2025 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 28.02.2025 року представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У судовому засіданні 28.02.2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 04.03.2025 року.

У судовому засіданні 04.03.2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 у справі № 643/9438/20 шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 07.08.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1545 розірвано, стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

23.09.2022 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 320.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України ОСОБА_6 є матір`ю неповнолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Міжрегіонального центру гуманітарного розмінування та швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 01.11.2024 його доходи за період з березня 2023 року по жовтень 2024 року склали 910 593, 98 грн., з яких утримано 13 815, 54 грн. податків та 224 385, 35 грн. аліментів на утримання сина ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 209338 від 29.10.2024 вбачається, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні у Відділі не перебувають відкриті виконавчі провадження, та не перебували провадження про стягнення зі ОСОБА_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , хворіє на онкологічне захворювання (злоякісне новоутворення Са правої молочної залози), що підтверджується наданими позивачем медичними документами, зокрема, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1346 від 19.04.2024, випискою з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення 11.07.2024 А/к 89457 від 11.07.2024, мультизрізовою комп`ютерною томографією від 29.03.2024, протоколом скт дослідження від 28.12.2021, довідкою мультидисциплінарної комісії КНП ОЦО № 89457 від 09.05.2024, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 328395 від 17.07.2024.

Мати позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є пенсіонером по інвалідності ІІ групи (посвідчення № НОМЕР_2 ).

Як убачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 розірвано 16.01.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова від 21.06.2000 року, актовий запис № 18.

Згідно аліментного договору про утримання матері від 11.10.2024, позивач зобов`язався сплачувати аліменти на користь своєї матері ОСОБА_5 у розмірі 15% від своїх доходів.

З наданої позивачем довідки про дохід № 332540 від 10.11.2024 вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у Київському об`єднаному УПФУ м. Харкові в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.07.2024 по 30.11 2024 складає 26 199, 92 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Отже, логічний зв`язок обставин, передбачених статтею 192 СК України, з обов`язком утримувати дитину, свідчить, що зміна сімейного стану є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів тоді, коли ці обставини впливають на можливість виплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

У розумінні статті 81 ЦПК України та вимог статті 192 СК України позивач повинен довести обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

У даному випадку, враховуючи наявність у позивача хворої матері пенсійного віку та наявність у нього аліментних зобов`язань за аліментним договором про утримання матері від 11.10.2024, суд вважає, що позивачем доведено погіршення його матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру раніше визначених аліментів.

Водночас, посилання позивача на утримання дитини своєї дружини, не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів на утримання свого сина, враховуючи наступне.

Приписами статті 260 СК України регламентовано, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (статті 268 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 268 СК України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи із вказаного припису закону, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, прямо передбачений законом, лише за сукупності наступних обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу.

Разом з тим, суд зазначає, що пасинок позивача має рідних батьків і беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічні батьки дитини не виконують обов`язку щодо утримання своєї дитини, позивачем суду не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок позивача утримувати малолітнього пасинка, в силу статті 268 Сімейного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин даної справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 у справі № 643/9438/20 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частину всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Щодо вимог позивача про можливість внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, суд зазначає наступне.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Згідно зі статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року № 1713 (далі - Порядок), відповідно до пунктів 8, 10 якого уході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо.

За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

При цьому, позивач як боржник у виконавчому провадженні не позбавлений можливості здійснювати контроль за цільовим використанням відповідачкою коштів, які будуть стягнуті на утримання дитини, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено того, що відповідач витрачатиме стягнуті з позивача аліменти на дитину не за цільовим призначенням.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зменшити розмір аліментів, що стягуються зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2020 у справі № 643/9438/20 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 на 1/6 частину всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

6. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 10.03.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко