РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

представника позивача адвоката Дениса А.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу від 18.01.2018 у справі №607/16237/17 з 1/4 частини усіх видів (заробітку) доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину усіх видів (заробітку) доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що шлюб між позивачем та відповідачем, який було зареєстровано 10.05.2008, було розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області 20.11.2017. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.01.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано судовий наказ про стягнення на користь ОСОБА_4 , аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що у нього значно погіршився матеріальний стан, на його утриманні перебуває ще одна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого позивач також сплачує аліменти, згідно судового наказу від 16.08.2024 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Житлом позивач не забезпечений, орендує квартиру на умовах договору оренди, що становить 13000 грн орендної плати в місяць. Іншого житла у власності у нього немає. Утримувані з позивача аліменти загалом становлять 1/2 частину заробітку (доходу), що перевищує встановлену законодавством частку.

Враховуючи наведене, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2024 було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2025 дану цивільну справу передано за підсудністю до Теребовлянського районного суду Тернопільської області.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13.02.2025 прийнято до свого провадження дану справу та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.03.2025.

25.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому остання зазначила, що позивач хоч і вказує на погіршення свого матеріального стану, однак при цьому, не надав підтверджуючих документів. Окрім цього, позивач працює у Міністерстві оборони України та переведений на посаду із вищим матеріальним забезпеченням, тобто його матеріальний стан не міг погіршитись. Посилання позивача на стягнення аліментів на утримання іншої дитини від другого шлюбу, на думку відповідача, аж ніяк не може бути причиною погіршення матеріального стану позивача. Відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак у його представник адвокат Денис А.І. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про зміну розміру аліментів слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 17.02.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №16.

18.01.2018 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/16237/17 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дитини: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

16.08.2024 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №607/17292/24 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.12.2024 за № 407492484.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (стаття 160 ЦПК України).

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, в тому числі, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини сьомої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статтей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

За змістом статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані ним у позові обставини.

Отже, зменшення розміру аліментів у даному випадку можливе лише при погіршенні спроможності позивача сплачувати аліменти у раніше призначеному судом розмірі, а також - із урахуванням інтересів дитини, та інших осіб, на утримання яких з нього стягнуто аліменти, що має довести позивач.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, посилаєтья на те, що з нього стягують 1/2 частину з заробітку (доходу), що суперечить діючому законодавству, а саме частині п`ятій статті 183 СК України, та у позивача погіршився матеріальний стан, оскільки він також сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), а тому просив зменшити розмір аліментів, на утримання: доньки ОСОБА_3 у розмірі з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу).

Суд зазначає, що позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, що не дозволяє позивачу сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі визначеному судовим наказом від 18.01.2018 по справі № 607/16237/17.

Суд зауважує, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Аналогічні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження 61-702св19), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21), від 03.07.2024 у справі № 552/2073/23 (провадження № 61-1193св24), від 22.07.2024 у справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24).

Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину не є підставою для зменшення розміру аліментів з урахуванням викладених вище обставин.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини іншою.

При цьому, доводи позивача про те, що стягнення з нього аліментів на двох дітей по 1/4 частині на кожного є перевищенням передбаченого законом розміру та суперечить положенням сімейного законодавства, є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 12, 247, 265, 430 ЦПК України, статтями 180, 182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено 10.03.2025.

Суддя А.В.Мельник