КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 336/6925/23-ц

номер провадження 22-ц/824/4486/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник відповідача Гриниха Т.Ю. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Приватбанк» - Демарчук Наталії Олександрівни

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року /суддя Матійчук Г.О./

у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із вказаним позовом, у якому просила визнати припиненою поруку ОСОБА_2 , за договором поруки від 18.03.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитною угодою №18 від 18.03.2008 року; стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуті кошти в розмірі 50 340, 57 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн; судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 , за договором поруки від 18.03.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитною угодою №18 від 18.03.2008 року.

Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуті кошти в розмірі 50 340, 57 грн.

Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн.

Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 254, 56 грн.

У задоволені іншої частини позову - відмовлено./а.с.65-70/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ «Приватбанк» - Демарчук Н.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги невідповідності способу захисту, не враховано позицію ВС від 01.02.2023 р. у справі №520/2160/16-ц щодо неможливості визнати договір припиненим. Щодо списання коштів, вказувала, що це прямо передбачено ч. 2 ст. 1071 ЦК України та самим договором поруки. Претензія щодо заборгованості направлялась 03.09.2021 р., а заявою від 27.11.2022 р. ОСОБА_2 приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк, п. 2.1.1.3.1 яких також передбачає договірне списання коштів, зокрема і за рахунок кредитного ліміту. Також вказувала, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами наявні договірні відносини. Не підлягає стягненню і моральна шкода, оскільки дії банку були правомірні, передбачені договором між сторонами. Вказувала і на неспівмірність розміру правової допомоги, наданим послугам та завищенні їх ціни.

Позивач та треті особи в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, за адресами, вказаними у позові, конверти повернулись з зазначенням відсутності адресатів, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 18.03.2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №18, згідно з яким позичальник отримав кредит - 70 000, 00 грн, з кінцевим терміном повернення 18.03.2013 року (а. с. 17-19).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 , яка на підставі свідоцтва про шлюб змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а. с. 16), укладено договір поруки (а. с. 22) предметом якого є виконання перед кредитором зобов`язання за кредитним договором №18 від 18.03.2008 року, у разі порушення останнього боржником.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.10.2009 року, справа № 2-937/2009, задоволено позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №18 від 18.03.2008 року в сумі 73 883, 69 грн, звернуто стягнення на телевізор, ноутбук, пральну машину шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання ЗАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу предмету застави від імені ОСОБА_4 . Звернуто стягнення на предмет іпотеки (а. с.24-25).

14.03.2023 року згідно виписки по кредитному договору №18 від 18.03.2008 р. за період 01.03.2023 року -31.03.2023 року з рахунку ОСОБА_2 списано 50 340, 57 грн, в рахунок заборгованості за вказаним кредитом (а. с. 31).

З відповіді Національного Банку України від 09.07.2023 року на скаргу ОСОБА_2 , відносно списання з неї 50 340, 57 грн, вбачається, що з її картки № НОМЕР_1 було списано кошти в означеній сумі в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою №1* від 18.03.2008 року, за якою вона є поручителем. Станом на 24.03.2023 року, йдеться в листі, зобов`язання не припинено, а заборгованість не погашена. (а. с. 26-30).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі № 2-1268/11 (провадження № 14-2цс23) визначено, що встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, і він не підлягає поновленню.

У договорі поруки від 18.03.2008 року не визначений строк, після якого порука припиняється, в той же час в п. 10. договору зазначено що він діє «до повного виконання зобов`язань за кредитним договором».

Однак, така умова не відповідає ч. ч. 1, 2 ст. 251 та ст. 252 ЦК України, де визначені поняття строків та термінів.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що пред`явивши у 2009 році вимогу до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання (правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-1707цс15).

Рішення суду до боржника за основним зобов`язанням ухвалено 12.10.2009 року, отже за ч. 4 ст. 559 ЦК України кредитор мав право протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання пред`явити позов до поручителя.

Банк не надав суду відомості про пред`явлення такого позову, а отже порука ОСОБА_2 припинилась у 2012 році.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновків, що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставне списання 14.03.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» (як правонаступника ПриватБанку) з рахунку ОСОБА_2 50 340, 57 грн, оскільки самим банком не виконано п. 5 договору поруки (по повідомленню поручителя про прострочення боржника), а також не визначено чіткі реквізити рахунку з якого має здійснюватися договірне списання (п. 7), що є порушенням права клієнта. До того ж, порука ОСОБА_2 припинилась у 2012 році.

Оскільки права позивачки були порушені, суд першої інстанції дійшов висновків, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, в розмірі 10 000, 00 грн.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.10.2009 року, справа № 2-937/2009, задоволено позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №18 від 18.03.2008 року в сумі 73 883, 69 грн, звернуто стягнення на телевізор, ноутбук, пральну машину шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання ЗАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу предмету застави від імені ОСОБА_4 (а. с.24-25).

Даних щодо повного виконання рішення суду, чи було продано заставне майно та чи покрила сума від продажу кредитну заборгованість матеріали справи не містять, судом першої інстанції вказані обставини не встановлювались.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначав, що порука позивачки припинилась зі спливом трьох років, після звернення до суду з вказаним позовом про стягнення, оскільки до поручителя не пред`явлено вимоги.

Водночас, відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі 522/1528/15-ц зазначено, що: "рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення".

Частина четверта статті 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою, а інша особа повинна виконати це зобов`язання на вимогу кредитора.

За змістом зазначеної норми зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, однак передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника в зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності в певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 кроку у справі № 522/1528/15-ц, провадження 14-67цс20).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Одним зі способів припинення зобов`язання є його виконання (частина перша статті 599 ЦК України).

За загальним правилом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням.

Під належним виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своїм характером це поняття включає належних кредитора і боржника, належні час, предмет, місце і спосіб виконання.

Банк задовго до подання позову до поручителя ініціював у суді вирішення спору про стягнення заборгованості із позичальника. Наявність або відсутність у поручителя відповідного боргу, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування саме у зазначеному спорі. У тому провадженні поручитель може ефективно захистити своє право, заперечуючи проти позову банку, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою).

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду 22 вересня 2022 року у справі за позовом поручителя до позичальника і банку про визнання договору поруки припиненим № 462/5368/16-ц.

Отже, апеляційним судом встановлено, що є спір щодо заборгованості, борг не погашено станом на момент звернення поручителя з позовом, а отже, не є належним способом захисту права вимога щодо визнання поруки припиненою.

Щодо договірного списання коштів, заявою від 27.11.2022 р. ОСОБА_2 приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк, п. 2.1.1.3.1 яких також передбачає договірне списання коштів, зокрема і за рахунок кредитного ліміту.

Судом першої інстанції помилково застосовано норми ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами наявні договірні відносини.

Таким чином, зважаючи не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, рішення підлягає скасуванню, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Позивачка не є споживачем банківських послуг в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», а є поручителем у договірних відносинах, отже, за розгляд справи в апеляційній інстанції підлягає стягненню 3381, 84 грн. з позивачки на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Приватбанк» - Демарчук Наталії Олександрівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року - скасувати, у позові ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою, стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь акціонерного товариства «Приватбанк» // 3381, 84 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: