УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/12108/24

Номер провадження: №2/712/685/24

04.03.2025 м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю: секретаря судового засідання Саса Л.О.,

представника позивача Молчанович Н.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Лінника М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернувся орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що громадянка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04 червня 2024 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення Черкаської обласної дитячої лікарні про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження. З повідомлення вбачалося, що працівниками правоохоронних органів до медичної установи в супроводі тітки доставлено малолітнього ОСОБА_2 . Малолітній відмовився повертатися в родину, тому його було влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». 12 червня 2024 року до служби у справах дітей із заявою звернувся старший брат малолітнього ОСОБА_3 та просив захистити права та інтереси брата, який страждає від насильства з боку матері та її співмешканця та позбавити батьківських прав ОСОБА_1 . Наразі правоохоронні органи проводять перевірку щодо вчинення протиправних дій відносно малолітнього ОСОБА_2 та ймовірного вчинення домашнього насильства.

Ухвалою суду від 14.10.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати судовий розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти задоволення позову, 26.11.2024 представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 03.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

20 грудня 2024 року представником відповідача подано до суду зустрічний позов, в якому просить повернути ОСОБА_1 на виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , що перебуває у КОМУНАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ».

Ухвалою суду від 13.02.2025 вказану зустрічну позовну заяву повернуто заявнику.

Також ухвалою суду від 13.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год 30 хв 04.03.2025.

04 березня 2025 року представник відповідача адвокат Лінник Микола Сергійович звернувся до суду з клопотанням, в якому просить повернути утримуваного у КОМУНАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сім`ю до матері ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що згідно з актом про доставку дитини поліцією від 03.06.2024 працівниками поліції о 22 годині до КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» був доставлений поліцією ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домашнє насильство. Інформація про повідомлення матері ОСОБА_1 відсутня. З метою повернення свого сина ОСОБА_4 в сім`ю відповідач звернулась за правничою допомогою до адвоката Лінника Миколи Сергійовича, яким було подано 26.11.2024 зустрічний позов у даній справі про повернення неповнолітньої дитини в сім`ю. Однак у прийнятті зустрічного позову судом відмовлено. На даний час ОСОБА_5 продовжує утримуватися у комінальному закладі, де, на думку матері, до останнього іншими дітьми вчиняється фізичне насильство, а сам ОСОБА_6 часто хворіє, потребує саме материнського нагляду, якої відповідач не може надати своїй дитині під час побачень та відвідувань у лікарні, оскільки ОСОБА_1 обмежують у доступі до побачень з дитиною. Також у клопотанні зазначено, що докази вчинення відповідачем та її чоловіком відносно неповнолітнього ОСОБА_2 кримінально караних діянь вісутні. Посилаючись на те, що строк перебування неповнолітнього ОСОБА_2 у комунальному закладі перевищує дев`яти місячний строк, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 28.01.2004 № 87 «Про затвердження Типового положення про центр соціально-психологічної реабілітації дітей», що порушує права як відповідача, як матері, так і самої дитини, представник відповідача просить повернути в сім`ю до матері, та на даний час відсутні правові підстави для тримання неповнолітнього в спеціальному закладі, представник відповідача звернувся з даним клопотанням до суду.

У судовому засіданні відповідач та її представник наполягали на задоволенні вказаного клопотання.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, враховуючи підстави та предмет спору, суд зазначає про таке.

Предметом розгляду даної справи є позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що громадянка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04 червня 2024 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення Черкаської обласної дитячої лікарні про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження. З повідомлення вбачалося, що працівниками правоохоронних органів до медичної установи в супроводі тітки доставлено малолітнього ОСОБА_2 . Малолітній відмовився повертатися в родину, тому його було влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». 12 червня 2024 року до служби у справах дітей із заявою звернувся старший брат малолітнього ОСОБА_3 та просив захистити права та інтереси брата, який страждає від насильства з боку матері та її співмешканця та позбавити батьківських прав ОСОБА_1 . Наразі правоохоронні органи проводять перевірку щодо вчинення протиправних дій відносно малолітнього ОСОБА_2 та ймовірного вчинення домашнього насильства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувалися у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Відповідач під час судового розгляду даної справи ствердила, що вона дійсно має можливість бачитися із сином. Обмеження щодо побачень обумовлені періодами перебування дитини у лікувальних закладах, зокрема інфекційному відділенні.

З матеріалів справи судом встановлено, та визнається сторонами, що станом на день звернення органу опіки та піклування м. Черкаси в інтересах малолітнього ОСОБА_2 з даним позовом до суду, та станом на день розгляду справи по суті, неповнолітній ОСОБА_2 перебуває у КОМУНАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ».

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Частиною третьою статті 170 СК України встановлено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до зазначеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, відпали.

Водночас під час вирішення питання про повернення дитини на підставі зазначеної норми права судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 400/936/18, на яку посилається заявник у касаційній скарзі).

Звертаючись до суду з даним клопотанням про повернення дитини відповідач та її представник посилаються на перевищення строку перебування дитини у комунальному закладі.

Пунктом 17 Типового положення про центр соціально-психологічної

реабілітації дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 28.01.2004 №87 визначено, що дитина може перебувати у центрі протягом часу, необхідного для її реабілітації, але не більше ніж 9 місяців у разі стаціонарного перебування та 12 місяців денного перебування. Строк перебування дитини у центрі визначається психолого-медико-педагогічною комісією за погодженням з відповідною службою у справах неповнолітніх.

Водночас п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 встановлено, що тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитина, розлучена із сім`єю, тимчасово може бути влаштована у: сім`ю родичів, знайомих; сім`ю патронатного вихователя; притулок для дітей служби у справах дітей; центр соціально-психологічної реабілітації дітей; центр соціальної підтримки дітей та сімей; соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко); будинок дитини, дитячий будинок-інтернат системи соціального захисту населення; стаціонарну службу (відділення) центру соціальних служб, що здійснює соціально-психологічну реабілітацію дітей; стаціонарну службу (відділення) соціально-психологічної реабілітації дітей (надання послуги соціально-психологічної реабілітації дітям, які перебувають у складних життєвих обставинах) центру надання соціальних послуг.

Згідно з п. 32 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 якщо під час обстеження умов перебування дитини підтвердився факт залишення дитини без батьківського піклування, служба у справах дітей або виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня забезпечують тимчасове влаштування такої дитини.

Відповідно до п.33 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 тимчасове влаштування підкинутої чи знайденої дитини, дитини з ознаками насильства або жорстокого поводження, а також дитини, розлученої із сім`єю, проводиться після надання їй необхідної медичної допомоги, завершення медичного обстеження чи лікування.

Медичне обстеження підкинутої чи знайденої дитини, дитини з ознаками насильства або жорстокого поводження у медичному закладі або її влаштування до нього в разі виникнення потреби в наданні їй медичної допомоги чи лікуванні проводиться за клопотанням служби у справах дітей чи уповноваженого органу Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Медичне обстеження дитини, розлученої із сім`єю, у медичному закладі або її влаштування до нього в разі виникнення потреби в наданні їй медичної допомоги чи лікуванні проводиться за клопотанням служби у справах дітей за місцем виявлення дитини за сприяння територіального органу ДМС.

У п.35 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 зазначено, що рішення про влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, освіти, іншого закладу або установи, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання (перебування) дитини. У цьому рішенні обов`язково зазначається найменування закладу або установи та строк перебування в них дитини, який не може перевищувати одного навчального року. Продовження строку перебування дитини в закладі або установі визначається рішенням органу опіки та піклування після розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини стану виконання індивідуального плану соціального захисту дитини в частині забезпечення її права на виховання у сім`ї.

Влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, освіти, іншого закладу або установи, в яких проживають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, не звільняє районну, районну у мм. Києві та Севастополі держадміністрацію, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження (перебування) дитини від обов`язку продовжувати роботу з реалізації права цієї дитини на сімейне виховання.

Не допускається одночасне застосування до дитини різних форм влаштування.

Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв`язки, наявність братів і сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров`я, освіта, інші потреби.

При вирішенні даного клопотання суд зауважує, що саме лише бажання та прагнення ОСОБА_1 повернути неповнолітнього сина не може бути підставою для його повернення, оскільки вирішення даного питання потребує дослідження доказів, які дають підстави для висновку про усунення причин, які стали підставою для поміщення дитини до комунального закладу.

У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет даної справи, суд приходить до висновку, що вирішення даного питання до вирішення по суті заявлених позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, на даній стадії судового розгляду справи є передачасним.

Відтак, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Лінника Миколи Сергійовича про повернення утримуваного у КОМУНАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сім`ю до матері ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись ст. 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Лінника Миколи Сергійовича про повернення утримуваного у КОМУНАЛЬНОМУ ЗАКЛАДІ «ЧЕРКАСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сім`ю до матері ОСОБА_1 відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Повний текст ухвали складено 10.03.2025.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська