Справа № 161/867/23
Провадження № 4-с/161/9/25
У Х В А Л А

25 лютого 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.

за участю представника скаржника Мацея А.М.,

представника заінтересованої особи Павлович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. у виконавчому провадженні № 71999401 щодо винесення постанови від 27.11.2024 року про передачу виконавчого провадження до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними; визнання вказаної постанови неправомірною та скасувати її.

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №71999401 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

Вказує, що 12.06.2023 року державним виконавцем ВДВС у м. Луцьк ЗМРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, 27.11.2024 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Однак вважає, що така постанова державного виконавця винесена безпідставною, оскільки нерухоме майно боржника ОСОБА_2 знаходиться в АДРЕСА_1 , а отже вона вибрала місце виконавчого провадження за місцем знаходження майна боржника

А тому, передача виконавчого провадження за місцем проживання, перебування та роботи боржника у місті Києві є неправомірним.

У зв`язку з чим, просить визнати дії державного виконавця ВДВС міста Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. щодо передачі виконавчого провадження №71999401 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними, визнати постанову державного виконавця від 27.11.2024 року неправомірною та скасувати її.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази, матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд з`ясовано, що в провадженні відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №71999401 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання (а.с. 11).

Із матеріалів справи вбачається, що 27.11.2024 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с 14).

На підставі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення ухваленого до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право сторін, інших учасників та осіб на оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом з`ясовано, що оскаржувана постанова була винесена з врахуванням вимог ст.ст. 24, 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частинами 1, 3 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Також частиною 5 даної статті визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Судом з`ясовано, що зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 і останній також працює у вказаному місті.

У виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.

Так, статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

За таких обставин, примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 та від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приписами ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, І неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

А тому, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитрук В.Д. діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень і вважає, що права чи свободи стягувача вказаними діями порушені не були.

Таким чином, зважаючи на вищевказане, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

А тому, керуючись ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитрук Валентини Дмитрівни щодо винесення постанови від 27.11.2024 року про передачу виконавчого провадження №71999401 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними; визнання вказаної постанови неправомірною та скасувати її відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 03 березня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Кихтюк Р.М.