Провадження № 2/761/3429/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.,

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Документ» про стягнення пені,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язання за публічним договором про надання послуг з виготовлення та пересилання документів, згідно заяви-приєднання №1849172 від 18.03.2024 за період з 18.04.2024 по 26.11.2024 року в розмірі 51 552,84 грн..

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18.03.2024 року було сформовано заяву-приєднання №1849172 до публічного договору про надання послуг, відповідно до якої позивач ознайомившись на сайті з умовами публічного договору про надання державним підприємством «Документ» філія у Польщі сервісних послуг, приєднався до умов договору та замовив послуги: - 7.2.1 пакету сервісних послуг «Стандарт плюс» з питань оформлення громадянам України паспортних документів, а саме: термінове виготовлення паспорту громадянина України (ID-картка) та закордонного біометричного паспорту громадянина України протягом 7 (семи) днів з дати підписання заяви-приєднання, як це було зазначено на сайті підприємства; 1.0.1 послуги з організації відправлень - пересилання документів до Державного підприємство «Документ» філія у Польщі за адресою 02222, Республіка Польща, м Варшава, Єрусалимська алея 179, Торгово-розважальний центр «Blue City».

Як зазначено в позові, послуги оплачені Позивачем відповідно до QR-коду зазначеного на Заявіприєднання № 1849172 в повному обсязі 18.03.2024 на суму 297,90 польських злотих (еквівалент 2920,55 гривень) за виготовлення документів та на суму 490,51 польських злотих (еквівалент 4820,18 гривень) за пересилання документів.

Після підписання Заяви-приєднання представником підприємства було повідомлено, що перевірити готовність документу можна на сайті підприємства, а також, що конкретна дата з якої можливо отримати документи буде надіслана СМСповідомленням на номер телефону позивача зазначеного в Заяві-приєднанні. Проте відомості про стан готовності документів на сайті підприємства недоступні та СМС повідомлення не надсилалось.

Позивач зазначає, що документи по даний час йому не видано. Згідно відомостей з Єдиного порталу державних послуг «Дія» 21.03.2024 року було виготовлено паспорт громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_1 та закордонний біометричний паспорт громадянина України НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 .

Скарга з якою звертався позивач, проігнорована відповідачем.

Також позивач вказує, що Державне підприємство "Документ" не належить до юридичних осіб публічного права, не є суб`єктом владних повноважень або особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - тому оскарження його рішень, дій чи бездіяльності не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, посилаючись на положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить стягнути пеню за період з 18.04.2024 по 26.11.2024, що складає 222 дні (232,22 грн*222 дні = 51552,84 грн.).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.10.2024 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи без виклику сторін.

15.11.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, зокрема, що правовідносини щодо оформлення, пересилання та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон врегульовані Законом України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Паспорт не є товаром або результатом роботи, виготовленим на задоволення індивідуальних потреб громадянина. А тому на ці правовідносини не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач, у відповідності із Законом України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» має статус заявника, а не споживача; оформлення та видача паспортів не є споживчою послугою. Позивач не вказує, яке його право як споживача порушено.

Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», будучи спеціальним, детально врегульовує процедури виготовлення паспортів та визначає відповідальність сторін у випадку порушення строків виготовлення документів. Водночас, Закон України «Про захист прав споживачів» є загальним актом, і його положення не можуть застосовуватися до процедур, які мають чітке регулювання в спеціальних нормативних актах. У даному випадку між сторонами склалися правовідносини з приводу оформлення паспортів громадянина України, у тому числі для виїзду за кордон, які врегульовані спеціальним законом, а саме Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а тому обґрунтування позовних вимог позивача нормами Закону України «Про захист прав споживача» є помилковим, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» чітко визначено перелік порушення прав споживачів та відповідальність за їх порушення, під дію якого надання таких послуг не підпадає. Таким чином, пеня, розрахована позивачем відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», не підлягає стягненню, оскільки правовідносини у цій сфері врегульовані спеціальним законодавством - Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», який не передбачає стягнення пені у подібних випадках.

20.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач вказує, що в публічному договорі поняття «послуга» збігається з аналогічним поняттям в Законі України «Про захист прав споживачів». Тобто даний спір виник в зв`язку з невиконанням умов договору цивільно-правового характеру.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Державного підприємства «Документ» про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, враховуючи процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2024 року ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання №1849172 до Публічного договору про надання послуг.

Як зазначено в заяві, ОСОБА_1 , ознайомившись на сайті з умовами Публічного договору про надання державним підприємством «Документ» філія в Польщі (Виконавець) сервісних послуг, приєднується до умов Договору та замовляє послуги:

-7.1.2 пакет сервісних послуг «Стандарт плюс» з питань оформлення громадянам України паспортних документів;

- 1.0.1 послуги з організації відправлень документів.

Позивач стверджував при зверненні до суду з позовом, що він сплатив за вказані послуги. Однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Надані до суду документи на іноземній мові, без відповідного перекладу, суд не може прийняти до уваги як належні докази на підтвердження сплати за вказані послуги.

При зверненні до суду з позовом, позивач посилався на положення публічного договору, розміщеного на сайті відповідача та вважає, що на правовідносини які виникли між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Як визначено преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає:

виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ);

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як вбачається з тексту Публічного договору, Державне підприємство «ДОКУМЕНТ», далі - «Виконавець», пропонує фізичним особам (надалі - «Замовник») отримати послуги, передбачені цим Договором. Даний Договір є публічним, відповідно до ст. ст. 633, 641 Цивільного кодексу України, та його умови є однакові для всіх Замовників, беззастережне прийняття умов якого вважаються акцептуванням цієї оферти Замовником.

В той же час, відповідно до преамбули Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» цей Закон визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Пунктами 1, 4-1 ч.1 ст.2 цього Закону передбачено, що уповноваженими суб`єктами згідно з цим Законом є: розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; державне підприємство, що належить до сфери управління розпорядника Реєстру.

Згідно з п.1 Порядку реалізації експериментального проекту щодо оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянам України, які перебувають за межами України, оформлення, обміну іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, посвідки на постійне проживання під час їх перебування за межами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2022 р. № 678 , передбачено, що цей Порядок визначає процедуру прийняття у громадян України, які перебувають за межами України, документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, прийняття у іноземців та осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, документів для оформлення, обміну посвідки на постійне проживання (далі - посвідка) під час їх перебування за межами України, а також видачі їм оформлених документів розміщеним за межами України відокремленим підрозділом (філією, представництвом) державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС та є адміністратором Єдиного державного демографічного реєстру (далі - відокремлений підрозділ).

За змістом п.1 Положення «Про Державну міграційну службу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державне підприємство «Документ» засновано на державній власності і входить до сфери управління Державної міграційної служби України.

ДП «Документ» утворено 11 серпня 2003 року з підпорядкуванням Міністерству внутрішніх справ України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 року №?538-р передано до сфери управління Державної міграційної служби України (ДМС).

Пунктом 1.1 Статуту ДП «Документ», затвердженого наказом Державної міграційної служби України № 200 від 13.08.2014 року, передбачено, що державне підприємство «Документ» засноване на державній власності і належить до сфери управління Державної міграційної служби України. Підприємство функціонально включене до системи органів міграційної служби України.

Підпунктом 2.3.1 п. 2.3 Статуту підприємства визначено, що предметом діяльності підприємства є: організація роботи з надання представницьких, інформаційно-консультаційних та інших послуг громадянам України у сфері міграції.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року №?931-р «Про визначення адміністратора Єдиного державного демографічного реєстру» державне підприємство "Документ" належить до сфери управління Державної міграційної служби, є адміністратором Єдиного державного демографічного реєстру.

Отже, Державне підприємство «Документ» в розумінні Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» є державним підприємством, яке належить до сфери управління Державної міграційної служби, та, відповідно, розпорядником Реєстру і уповноваженим суб`єктом і в розумінні Закону України «Про адміністративні послуги» суб`єктом надання адміністративних послуг.

Відповідно до ч.6 ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» рішення про відмову заявнику у внесенні інформації до Реєстру може бути оскаржено в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, або до адміністративного суду.

Частиною 7 статті 16 цього Закону передбачено, що рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, або до адміністративного суду.

Згідно з ст.1 Закону України «Про адміністративну процедуру» цей Закон регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.2 цього Закону, функції публічної адміністрації - надання адміністративних послуг, здійснення інспекційної (контрольної, наглядової) діяльності, вирішення інших справ за заявою особи або за власною ініціативою адміністративного органу.

Згідно з пунктами 1,3 ч.1 ст.1 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону; суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Отже, оскільки оформлення паспортного документу громадянина України не регулюється положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюють свою дію. А тому відповідно відсутні законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Документ» про стягнення пені - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула