Справа № 585/3307/25
Номер провадження 2/585/1326/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді В.О. Шульги, за участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у судовому засіданні в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить: «В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на мою користь 215000 грн. в рахунок відшкодування набутих під час шлюбу боргових зобов`язань». В обґрунтування позову вказала, що 09.07.2021 року між нею та ОСОБА_2 , укладений шлюб, який зареєстрований 09.07.2021 року Роменським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 152. Під час шлюбу, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Юрченко A.M. за реєстровим № 702, ними було придбано у власність житловий будинок загальною площею 52,9 кв.м., житловою площею 27,0 кв.м., з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Юрченко A.M. за реєстровим №703, ними було придбано земельну ділянку площею 0,0640 га, кадастровий номер :05:082:0005, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки Відповідач ніде не працював і коштів на придбання житла у них не було, вона 15.08.2022 року спочатку позичила у ОСОБА_3 180000 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., які були використані на придбання зазначеного вище житлового будинку та земельної ділянки, та 17.01.2024 року 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. для проведення водопостачання, каналізації в будинок та проведення його ремонту. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.09.2024 року у справі № 585/3299/24, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстрований 09.07.2021 року Роменським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 152. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2025 року у справі №585/4749/24, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_3 до неї, третя особа - ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,-задоволено. Стягнуто з неї на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 17.01.2024 року в розмірі 250000,00 та за договором позики від 15.08.2022 року в розмірі 180000,00 гривень. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 21.11.2018 року у справі №372/504/17 у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 20.05.2019 року у справі №490/9234/17, від 13.07.2020 року у справі №166/955/19 та від 29.01.2021 року у справі №161/14048/19 відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в пунктах 58 - 60 постанови від 03.11.2023 року у справі №308/7268/17: Виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім 'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Відповідно до частини 4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, набуті під час шлюбу боргові зобов`язання, а саме отримана нею позика в розмірі 180000 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., яка були використана на придбання житлового будинку та земельної ділянки, та в розмірі 250000 (двісті тисяч) грн. 00 коп., яка була використана для проведення в будинок водопостачання та каналізації і проведення його ремонту є спільно набутими борговими зобов`язаннями і підлягають поділу.

4 вересня 2025 року провадження у справі відкрито і призначено до підготовчого розгляду.

3 листопада 2025 року підготовче засідання у справі закінчено і призначено судовий розгляд.

В судове засідання позивач не прибула, 28 жовтня 2025 року надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Вказала також, що позовні вимоги підтримує і просить їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не прибув, вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки в судове засідання викликався судовою повісткою, направленою за останнім місцем проживання. Крім цього повідомлявся оголошенням.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 9 липня 2021 року (а.с. 15).

Згідно договору купівлі-продажу від 22 лютого 2023 року, який укладено між ОСОБА_4 , (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), від імені якої діє ОСОБА_3 : п.1.1 продавець передав у власність, а представник покупця приймає у власність житловий будинок з надвірними, господарчими та побутовими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , який розташований на приватизованій земельній ділянці… п.2.1. Ринкова вартість житлового будинку, що відчужується становить 138000 гривень, що підтверджується звітом… Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчиняється за суму 138000 грн., як продавець отримала від представника покупця повністю особисто до підписання цього договору. Оплата здійснена шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від. 22.02.2023 ( а.с. 6-8).

22 лютого 2023 року житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 . Розмір частки вказано 1, ціна нерухомого майна 138000. Зазначене вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від 22 лютого 2023 року, який укладено між ОСОБА_4 , (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), від імені якої діє ОСОБА_3 : п.1.1 продавець передав у власність, а представник покупця приймає у власність земельну ділянку площею 0,064 га наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на приватизованій земельній ділянці… п. 1.3. Кадастровий номер земельної ділянки :05:082:0005. п.2.1. Продаж цей за домовленістю сторін вчиняється за суму 13300 гривень, які продавець отримала від представника покупця до підписання даного договору… Ринкова вартість земельної ділянки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів загальною площею 0,064 га, що відчужується становить 13300, що підтверджується звітом про експертну оцінку … ( а.с. 12-13).

22 лютого 2023 року земельна ділянка, кадастровий номер :05:082:0005, площею 0,064 га, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 . Розмір частки вказано 1, ціна нерухомого майна 13300. Зазначене вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.14).

Рішенням Роменського міськрайоного суду Сумської області від 10 лютого 2025 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 і стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики від 17.01.2024 року в розмірі 250000 та за договором позики від 15.08.2022 року в розмірі 180000 гривень. В розділі IV рішення суду -«Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин», вказано: п. 8. Судом встановлено, що згідно розписки від 17.01.2024 року ОСОБА_1 взяла у борг у ОСОБА_3 250000 гривень. Зобов`язалась повернути кошти за першою вимогою ОСОБА_3 , терміном в 30 днів (а.с.4,43)… П. 11. Згідно розписки від 15.08.2024 року ОСОБА_1 … взяла у борг у ОСОБА_3 -180000 гривень. Зобов`язалась повернути кошти за першою вимогою ОСОБА_3 , терміном в 30 днів (а.с. 18, 44). Крім цього в п. 6 рішення суду вказано, що ОСОБА_2 в судовому засіданні … заперечував. Зазначив що у час, коли вони з відповідачем ОСОБА_1 перебували у шлюбі, то він не чув, щоб ОСОБА_5 одержувала в ОСОБА_6 кошти в борг. Йому про це ніхто не повідомляв, своєї згоди він не давав і вважає, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 це все підстроїли ( а.с.16-18).

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу майнових прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні спору суд виходить, з положень Сімейного кодексу України та норм Цивільного кодексу України, в тому числі тих, на які посилаються сторони.

Відповідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В ч. 3 ст. 61 СК України міститься наступне: Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно частини 2 та частини 4 статті 65 Сімейного кодексу України 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши викладені в позовній заяві доводи позивача, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що позивачем не доведено що отримані від ОСОБА_3 кошти в сумі 180000 гривень були використані ОСОБА_1 на придбання будинку, оскільки кошти були отримані 15 серпня 2022 року (якщо виходити з резолютивної частини рішення суду), або ж 15 серпня 2024 року (якщо виходити з описової частини рішення, де суд відобразив встановлені саме судом обставини), а будинок був придбаний 22 лютого 2023 року. При цьому суд відмічає, що кошти бралися на 30 днів і ОСОБА_1 , у випадку якщо брала ці кошти 15 серпня 2022 року не могла розраховувати на придбання будинку за ці кошти, так як зобов`язалася в розписці повернути їх протягом 30 днів. У випадку, якщо ж кошти були отримані 15 серпня 2024 року, зрозуміло що будинок не був придбаний за них, так як угода відбулася 22 лютого 2023 року. Крім цього в позику ОСОБА_1 було отримано 180000 гривень, а будинок придбаний за 138 000 гривень, вартість земельної ділянки визначена в сумі 13300 гривень. Отже на придбання нерухомого майна було витрачено 151300 гривень. При цьому слід відмітити що договір купівлі-продажу вказаного майна укладено не самою ОСОБА_1 , а її представником ОСОБА_3 , у якої ОСОБА_1 і отримала кошти на придбання майна, а тому не зрозуміло чому кошти в позику були отримані за пів року до угоди (якщо отримані 22.08.22) і не відомо як вони знову потрапили до ОСОБА_3 (згідно договору кошти продавцем були отримані саме від представника покупця).

Що стосується 250000 гривень, які отримані, 17 січня 2024 року, ОСОБА_1 у ОСОБА_3 , і за твердженням позивача, були використані на ремонт будинку та проведення водопостачання, у суду відсутні підстави вважати що дані кошти були використані на вказані потреби, так як у справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що у будинку АДРЕСА_1 , після 17 січня 2024 року проведено водопровід і зроблено ремонт. Матеріали справи взагалі не містять доказів того, що в будинку до його придбання не було водопроводу і що після придбання будинку в ньому проведено водопровід і здійснювався якийсь ремонт.

Отже позивачем не доведено що укладені нею правочини позики були вчинені в інтересах сім`ї і отримане майно використане в інтересах сім`ї, а тому на переконання суду позивачем не доведено, що у відповідача виник обов`язок щодо договорів позики, які були укладені позивачем.

Коштами, які могли б бути стягненими з одного із подружжя, на користь іншого, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, суд міг би вважати лише суму, про яку маються хоча б докази, на підтвердження існування таких витрат, а саме частину коштів, витрачених на придбання будинку та земельної ділянки 151300/2 = 75650 гривень.

Проте, в позові мова йде про стягнення з відповідача, на користь позивача, коштів в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. В цьому випадку таке стягнення має відбуватися у випадку компенсації вартості неподільного майна або ж компенсація вартості частки одного з подружжя в спільному майні, якщо майно не може бути поділене між подружжям по частині.

В даному випадку позивач просить стягнути з відповідача кошти витрачені на придбання будинку та земельної ділянки, титульним власником яких є саме позивач - ОСОБА_1 і в суду відсутні дані що за відповідачем визнано право власності на частину даних будинку та земельної ділянки.

Отже до поділу між подружжям майна яке на праві власності зареєстроване за іншим з подружжя, або визнання права власності на частину спірного майна за відповідачем, стягнення з нього коштів не можливе, оскільки призведе до того, що у позивача не буде майна і він буде змушений сплачувати кошти за частку у майні, яка йому формально не належить.

На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 9 грудня 2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга