Справа № 716/1925/25
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.12.2025 року місто Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді Вайновської О.Є.,
секретаря судового засідання Бортніка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
27.10.2025 року позивач ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 06.11.2024 року між ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-10054437, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, відповідно строком 360 днів до 01.11.2025, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію в строк на умовах визначених договором.
13.08.2025 було укладено договір факторингу №13082025-МК/ЮнітКапітал відповідно до якого ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-10054437 від 06.11.2024.
Таким чином, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» наділено правом вимоги до відповідача за вищевказаним договором.
Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
Представник позивача в судові засідання не з`явився, клопотав про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відзив не подав.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін та ухвалює заочне рішення, на що позивач надав згоду, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 06.11.2024 між ТзОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-10054437, за яким кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 Договору) ( а.с.54-58).
Кредит надається строком на 360 днів від дати отримання кредиту позичальником, до 01.11.2025 (п. 1.3 Договору).
Згідно з п. 1.15 Договору, у позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, встановлених цим договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час тавого ініціювання.
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за стандартною процентною ставкою 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у межах строку дії кредитної лінії зазначеного в п.1.3 Договору (п.1.5.1. Договору).
Відповідно до п.1.6 Договору, кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту в розмір 20,00% від суми кредиту, що складає 1000,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5. договору, а саме зобов`язаний здійснити оплату комісії в останній день кредитування, а саме - 01.11.2025.
Відповідно до п.1.7.1. договору, при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії денна процентна ставка дорівнює 1%.
Пунктом 2.2 Договору, визначено, що договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію).
Відповідно до п.2.8. договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання кредиту 06.11.2024, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 5000 грн на рахунок позичальника, за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (ст.1048 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, в ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
В п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
13.08.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (фактор) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (клієнт) укладено договір факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступило на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00-10054437 від 06.11.2024 (а.с.21-27), що також підтверджується випискою з реєстру боржників (а.с.19).
Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 ..
Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83-84, 228, 229, 235, 243, 264-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру заборгованості, наявності доказів, що її підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5000,00 грн за Договором підтверджується випискою за договором за період 06.11.2024 -09.11.2024 (а.с.69), а також наданої позивачем інформації щодо здійснення грошових коштів від 01.09.2025 (а.с.42-43).
Контррозрахунку відповідач не надав.
Аналізуючи надані позивачем розрахунки до кредитного договору №00-10054437 від 06.11.2024 суд вбачає в сукупності з іншими доказами, суд вбачає, що за умовами кредитного договору №00-10054437 від 06.11.2024 року відповідач отримав та зобов`язався повернути кредит в розмірі 5000,00 грн і факт отримання кредиту саме у вказаному розмірі підтверджується належними доказами, що умови кредитного договору не передбачають збільшення розміру тіла кредита протягом строку кредитування, а отже необгрунтваними є вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн, а встановленою судом заборгованість за тілом кредиту становить 5000,00 грн.
Водночас, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 9353,00 грн.
Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості про процентах у більшому ніж заявлено розмірі. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти за користування кредитними коштами, нараховані в межах строку кредитування, що становить 9353,00 грн, задовольнивши в повному обсязі дану позовну вимогу.
Вимоги про стягнення комісії, штрафних санкцій позивачем заявлені не були.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.ст.133, 137 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Співмірність витрат на правову допомогу позивачу відповідач не оспорив.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено на 93,49%, то з відповідача на користь позивача частковому стягненню підлягають і судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у сумі 6544,30 грн (93,49%*7000=654,3), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2264,70 грн (2422,40*93,49%=2264,70), тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.6, 525, 526, 530, 536, 610, 611, 612, 625-626, 628, 638, 639, 1046, 1048-1050 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про споживче кредитування, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя О.Є. Вайновська