Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , про визнання відсутності права вимоги в кредитора, припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження майна,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , про визнання відсутності права вимоги в кредитора, припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження майна. Позовна заява сформована в підсистемі «Електронний суд» та підписана представником позивача адвокатом Трофімовим А. В.

Позов обґрунтовано тим, що 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит зі строком повернення до 29 вересня 2023 року. З метою забезпечення зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором 01 жовтня 2008 року між майновим поручителем ОСОБА_2 та банком укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладений договір про відступлення прав. В пункті 1.1. вищезазначеного договору зазначено, що у зв`язку з укладанням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги № б/н від 29 листопада 2011 року первісний кредитор відступив права новому кредитору, пов`язані з забезпеченням щодо відступлених прав на основне зобов`язання.

У зв`язку з невиконанням основним позичальником умов кредитного договору в липні 2011 року ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2013 року (справа № 296/821/12) ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, а також звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права укласти від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-ким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодержатель ОСОБА_2 померла. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 та подав нотаріусу заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, зокрема, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В червні 2019 року позивачу стало відомо, що ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» продало вищевказану квартиру без його відому. Однак, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2020 року (справа № 296/6431/19) визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 22 травня 2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТДВ «Інтер-ріск Україна». Постановою Житомирського апеляційного суду вказане рішення залишене без змін.

На переконання сторони позивача, станом на 22 травня 2019 року ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було відомо, що іпотекодавець ОСОБА_2 померла та після її смерті є спадкоємець, який прийняв спадщину.

Аналізуючи положення статтей 1281, 1282 Цивільного кодексу, а також положення Закону України «Про іпотеку», представник позивача вважає, що оскільки ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не пред`явило у визначений законом строк вимог до ОСОБА_1 як до спадкоємця іпотокодавця, то наразі відповідач втратив право вимоги за іпотечним договором. Разом з тим, існування іпотечного обтяження перешкоджає позивачу в здійсненні права власності та усуненні правової невизначеності щодо успадкованої квартири.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати відсутність права вимоги у ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 за договором іпотеки, укладеним між майновим поручителем ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк», право вимоги за яким перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», щодо квартири АДРЕСА_1 ;

2) визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним між майновим поручителем ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк», право вимоги за яким перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», щодо квартири АДРЕСА_1 ;

3) зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка накладена на підставі договору іпотеки укладеного між майновим поручителем ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк», право вимоги за яким перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

15 січня 2025 року від представника відповідачаТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що про смерть ОСОБА_2 ні позичальник по кредиту ОСОБА_1 , ні її спадкоємець ОСОБА_1 кредитора ТзОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» жодним чином не повідомили. Після визнання судом недійсним договору купівлі-продажу квартири, який було укладено 22 травня 2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТДВ «Інтер-ріск Україна», квартира АДРЕСА_1 повернулася в іпотеку ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» в порядку реституції та у ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» виникли вимоги до ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 15 грудня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» надіслало ОСОБА_1 , як спадкоємцю померлої ОСОБА_2 , вимогу-повідомлення про усунення порушення зобов`язань та виселення. Вказану вимогу позивач отримав, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, позивач кредитну заборгованість не погасив. Відтак, ТзОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» пред`явило вимоги до ОСОБА_1 , як до спадкоємця померлої ОСОБА_3 , у встановлений законом строк. Представник відповідача, покликаючись на відповідну практику Верховного Суду, також зазначає, що преклюзивні строки, передбачені статтею 1281 ЦК України (пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців), не застосовуються у випадку смерті іпотекодавця, відмінного від боржника (майновий поручитель). На підставі наведеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року провадження у справі зупинено до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/382/21.

Ухвалою судді від 26 серпня 2025 року провадження у справі поновлено, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року витребувано в приватного нотаріуса Білецької Н. С. докази про заявлені вимоги кредиторів (за їх наявності) у спадковій справі № 59/2018, яка заведена після смерті ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Трофімов А. В. заявою від 25 листопада 2025 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. У вказаній заяві представник позивачів просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено довідкою про доставлення судової повістки до електронного кабінету відповідача.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Адресована ОСОБА_1 судова повістка повернулась на адресу суду неврученою з відміткою «адресат відсутній».Відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України третя особа вважається такою, що отримала судову повістку.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 01 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір № 185/638/08/Ф (далі по тексту рішення Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 209 000 гривень на строк до 29 вересня 2023 року.

З метою забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 01 жовтня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та майновим поручителем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В. Я. та зареєстрований в реєстрі за № 17782, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту рішення Договір іпотеки).

16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 5389. У пункті 1.1. цього договору зазначено, що у зв`язку з укладанням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги №б/н від 29 листопада 2011 року первісний кредитор відступив права новому кредитору, пов`язані з забезпеченням щодо відступлених прав на основне зобов`язання.

У зв`язку з укладенням Договору факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги, укладеного 29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», а також у зв`язку з укладенням Договору про відступлення прав за договорами іпотеки, укладеного 16 грудня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», до ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» перейшли права та обов`язки ПАТ «Кредобанк» по Кредитному договорі та по Договору іпотеки

Відтак, ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» стало новим кредитором та набуло право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2013 року (справа № 296/821/12) позов ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задоволено, ухвалено стягнути заборгованість з основного боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_4 , також звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» право укласти від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_2 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Білецької Н. С. із заявою про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Білецькою Н. С. заведено спадкову справу № 59/2018 до майна померлої ОСОБА_2 . Дослідивши копію вказаної спадкової справи, суд установив, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем до майна померлої ОСОБА_2 . Спадкова справа не містить вимог (заяв) кредитора ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Постановою від 04 вересня 2023 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Білецька Н. С. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з наявністю зареєстрованого обтяження нерухомого майна.

22 травня 2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «ІнтерРіск Україна» укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Апатенко М. А., та зареєстрований в реєстрі за № 729. Відповідно до умов цього договору ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», діючи від імені ОСОБА_2 , продало ТзОВ «ІнтерРіск Україна» вищевказану квартиру.

Однак, рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 02 грудня 2020 року (справа № 296/6431/19) позов ОСОБА_1 ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», ТзОВ «Інтер-Ріск Україна», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено, зокрема, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А., зареєстрованого в реєстрі за № 429, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія Приватні інвестиції», яке діяло від імені ОСОБА_2 та ТДВ «Інтер-ріск Україна» від 22 травня 2019 року.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року вищевказане рішення Корольовського районного суду міста Житомира залишено без змін.

Звертаючись до суду із позовом про визнання іпотеки припиненою, ОСОБА_1 зазначає, що ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», будучи достовірно обізнаним про смерть іпотекодавця ОСОБА_2 у встановлений ст. 1281 Цивільного кодексу України строкне пред`явило вимог до спадкоємця ОСОБА_1 , внаслідок чого втратило право вимоги за Договором іпотеки. Разом з тим, існування іпотечного обтяження перешкоджає позивачу в здійсненні права власності та усуненні правової невизначеності щодо успадкованої квартири.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують майнові інтереси кредитора у разі невиконання чи неналежного виконання обов`язків боржником, а саме різні види забезпечення виконання зобов`язання.

Одним із таких видів забезпечення виконання зобов`язання є застава (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (частина шоста статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» визначає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, іпотека є забезпеченням виконання зобов`язання та як додаткове зобов`язання поділяє долю основного зобов`язання, яке забезпечує.

Норми спеціального закону - Закону України «Про іпотеку» регламентують підстави виникнення, застосування та припинення іпотеки, а також визначають статус суб`єктів іпотечного зобов`язання.

Законодавець розрізняє статус іпотекодавця залежно від його зв`язку з основним зобов`язанням: якщо іпотекодавець є зобов`язаною особою за основним правовідношенням, то він є боржником, у разі якщо ж іпотекодавець передав нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем, то він є майновим поручителем.

Обов`язки іпотекодавця, коли він є третьою особою в основному правовідношенні, мають виключно майновий характер, а не особистий. З цього слідує, що спадкоємці такого іпотекодавця успадковують не борг, а лише обтяження, яке слідує за цим майном.

У цьому й проявляється особливий статус майнового поручителя, який особисто не вступає у боргові зобов`язання, а гарантує належне виконання іншою особою - боржником цих зобов`язань своїм майном, яке він чітко визначає в іпотечному договорі, а звернення стягнення на це майно припиняє його подальшу участь у зазначених зобов`язаннях.

Наведене вище співвідноситься з нормами частини третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, то такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, які наведені в постанові від 25 червня 2025 року (справа № 761/382/21) за результатами розгляду справи в подібних правовідносинах.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові дійшла переконання, що статті 1281, 1282 ЦК України не застосовуються у правовідносинах, пов`язаних зі спадкуванням предмета іпотеки після смерті іпотекодавця, який не був боржником за основним зобов`язанням.

Стаття 1281 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Слід звернути увагу, що в ситуації іпотечного поручительства зобов`язаним є майно, а не певна особа.

Отже, саме це майно, а не іпотекодавець (який цілеспрямовано визначив таку форму зобов`язання та конкретне майно) є гарантом виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, зокрема в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Резюмуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суду вважає, що норми статей 1281, 1282 ЦК України [як щодо необхідності пред`явлення кредитором вимоги у визначений строк, так і щодо порядку виконання спадкоємцями зобов`язання] не поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з переходом у порядку спадкування майна, яке майновий поручитель передав в іпотеку задля забезпечення виконання зобов`язань третьою особою [відмінною від особи іпотекодавця].

Беручи до уваги вищевказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду, є підстави для висновку, що в цій справі іпотека щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 є дійсною для ОСОБА_1 як спадкоємця цього нерухомого майна, який набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за Іпотечним договором. Описані обставини регулюються нормами Закону України «Про іпотеку», які є спеціальними та підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання відсутності права вимоги в кредитора та припинення іпотеки. Оскільки вимога позову про зняття заборони на відчуження майна є похідною від вимоги про припинення іпотеки, то така теж не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , про визнання відсутності права вимоги в кредитора, припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження майна.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Приватні інвестиції», , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, 7;

Третя особа: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3

Повний текст рішення суду складено 08 грудня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК