Провадження № 2/522/6865/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сирової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, у якій позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 з 1/4 до 1/10 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява обґрунтована тим, що судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2023 у справі № 522/17779/22 призначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку. У подальшому було відкрито виконавче провадження № 74158650 з примусового виконання зазначеного наказу. Позивач зазначає, що вказаний розмір аліментів є неспівмірним та підлягає зменшенню, оскільки з моменту призначення змінились обставини: матері позивача була встановлена друга група інвалідності, позивач є єдиною особою, яка її утримує; позивач у період перебування у шлюбі брав кошти у кредит на потреби сім`ї, на сьогодні наявний судовий спір за позовом банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; під час проходження військової служби позивач зазнав ушкодження здоров`я, що призвело до збільшення витрат на лікування. Вказані обставини позивач вважає підставою для зменшення розміру аліментів. Також позивач зазначає, що на сьогоднішній день як військовослужбовець, який виконує бойові завдання, отримує 120 тисяч гривень на місяць, тому вважає надмірною суму аліментів близько 30 тисяч гривень, яка нічим не обґрунтована.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2025 відкрите провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 01.10.2025.

Судове засідання 01.10.2025 не відбулось через неявку учасників справи у зв`язку з оголошенням в місті Одеса про небезпечні гідрометеорологічні явища ІІІ (червоного) рівня небезпеки. Розгляд справи відкладено на 25.11.2025.

У судове засідання 25.11.2025 з`явився представник позивача ОСОБА_4 , яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяви та клопотання не подавав, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

У відповідності до ч. 1 ст. 244 ЦПК України 25.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 05.12.2025.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закону № 2402-III) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону №2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2ст. 182 СК України).

Відповідна до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 у справі № 522/17779/22 стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щомісячно у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2022 до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 74158650 сукупний розмір заборгованості станом на квітень 2025 року становить 6400,00 гривень. До листопада 2024 року обрахунок розміру аліментів здійснювався з суми 12115,00 гривень, відповідно, розмір аліментів становив 3028,75 гривень, який позивачем не сплачувався з січня 2023 року до жовтня 2024 року (включно), внаслідок чого накопичувалась заборгованість, яка станом на жовтень 2024 року становила 84833,59 гривень.

У період з грудня 2024 року до квітня 2025 року обрахунок розміру аліментів здійснювався з суми близько 118000,00 тисяч гривень, відповідно розмір аліментів у вказаний період становив близько 29500,00 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Розмір стягуваних з позивача аліментів не перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з укладенням позивачем кредитного договору з АТ «А-Банк», оскільки вказаний договір був укладений 06.12.2021, тобто, до видання судового наказу про стягнення аліментів з позивача на утримання доньки. Позивач не надав суду доказів, з яких можливо встановити момент виникнення заборгованості. Окрім того, сам по собі факт пред`явлення позову про стягнення заборгованості не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів.

Оцінюючи доводи позивача щодо встановлення групи інвалідності матері та погіршення стану здоров`я позивача, суд дійшов наступних висновків.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з іншою жінкою, народження дитини від іншого шлюбу, не є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів, оскільки позивач не довів (не підтвердив) належними та допустимими доказами погіршення у зв`язку з цим його майнового стану (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 і від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, а також Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД № 303059 від 31.10.2024 ОСОБА_5 встановлена друга група інвалідності. З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_1 . Позивач не довів належними і допустими доказами обставину погіршення його майнового стану у зв`язку із встановленням групи інвалідності матері.

З довідки військово-лікарської комісії № 1769/1 від 24.11.2024 вбачається, що солдат ОСОБА_1 , призваний у Збройні Сили України з червня 2024 року, пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії 24.11.2024. Довідка містить перелік захворювань позивача. Однак, у матеріалах справи відсутні докази, з яких можливо встановити обставину погіршення стану здоров`я позивача після видання судового наказу про стягнення з нього аліментів. Також позивачем не надані докази проходження ним лікування та здійснення значних витрат на лікування, тобто, обставин, які впливають не можливість виплати аліментів на утримання доньки.

Надавши оцінку наведеним у позовній заяві доводам та наявним у матеріалах справи доказам, суд вважає, що наведені позивачем обставини не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліменті на утримання дитини. Сама по собі обставина збільшення розміру доходу позивача після видання судового наказу про стягнення з нього аліментів у порівнянні із розміром доходів, які він отримував на момент видання відповідного судового наказу про стягнення аліментів, не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Навпаки, обставина збільшення доходу позивача свідчить про наявність можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Не доведення належними та допустимими доказами погіршення майнового стану позивача у зв`язку з наведеними у позовній заяві обставинам, зокрема, у зв`зку із встановленням інвалідності матері та наявністю захворювань у позивача, свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Керуючись ст. Керуючись ст. ст. 2,4,5,76-83,89,141,259,263-265,268,273,352,354,355 ЦПК України, ст. ст. 181-182, 192 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Юлія ЧОРНУХА