УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 295/12317/24

провадження № 61-1967ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 вересня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Богунського відділу ДВС у місті Житомирі та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що 06 серпня 2024 року отримала від акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» інформацію про накладання арешту на грошові кошти відповідно до постанови старшого державного виконавця Богунського відділу ДВС у місті Житомирі. Стверджувала, що вона не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження. Зазначала про те, що 12 серпня 2024 року її представник ознайомився з виконавчими провадженнями у відділі ДВС, та через додаток «Вайбер» нею було отримано копію виконавчого листа від 25 квітня 2024 року у справі № 295/11891/20 та постанову від 18 червня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, в якій зазначено, що ОСОБА_1 необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Зазначена постанова направлена за місцем реєстрації, за якою вона не проживає з 2022 року.

Просила визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Богунського відділу ДВС у місті Житомирі Ярини А. П. щодо ненаправлення постанови від 18 червня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 рекомендованим поштовим відправленням.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 10 серпня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 вересня 2024 року залишено без змін.

13 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 вересня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій під час розгляду скарги не надали належної правової оцінки доводам та доказам, що мають істотне значення для справи і свідчать про бездіяльність державного виконавця. Вказує, що матеріали виконавчого провадження не містять підтвердження вручення їй копії постанови про відкриття виконавчого провадження засобами поштового зв`язку. Наголошує, що вона внаслідок вимушеного переселення внаслідок військової агресії її адреса змінилася. Зазначає, що перед тим, як застосовувати заходи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника, та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання судового рішення. Отже, у разі з`ясування факту неотримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судовий контроль, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, на стадії виконавчого провадження, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюють законність дій виконавця та ухвалених ним рішень, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця має відбуватися згідно із статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 295/11891/20 зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (як правонаступника ОСОБА_3 ) за власний рахунок знести прибудову до нежилих приміщень, загальною площею 53,1 кв.м та 20,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року Богунським районним судом міста Житомира 25 квітня 2024 року видано виконавчий лист.

18 червня 2024 року старшим державним виконавцем Богунського відділу ДВС у місті Житомирі Яриною А. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, копію якої цього ж дня за вих. № 106256 рекомендованим поштовим відправленням (трек-номер відправлення 980) для відома та виконання направлено ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 . Боржниця вказаний лист не отримала, він повернувся за закінченням терміну зберігання.

19 липня 2024 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2024 року № 295/11891/20, зазначеним у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , і встановлено, що ОСОБА_1 не виконано рішення суду, про що складено відповідний акт державного виконавця та цього ж днявинесено постанову про накладання штрафу № НОМЕР_1 у розмірі 1 00 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 1 700,00 грн та попередження про те, що у разі повторного невиконання рішення без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на неї штраф у подвійному розмірі. Постанову направлено боржнику рекомендованою кореспонденцією за вих. № 1179, що підтверджується матеріалами справи.

01 серпня 2024 року державним виконавцем повторно здійснено вихід за місцем виконання рішення Богунського районного суду міста Житомира від 25 квітня 2024 року №295/11891/20, і встановлено, що ОСОБА_1 не виконано рішення суду, за власний рахунок не знесено прибудову до належних приміщень, зальною площею 53,1 кв.м та 20,2 кв.м, про що складено відповідний акт та винесено постанову від 02 серпня 2024 року про накладення штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Відповідно до списку поштових відправлень (рекомендованих листів) від 02 серпня 2024 року, трек-номер відправлення 133, постанову від 02 серпня 2024 року надіслано ОСОБА_1 на адресу, вказану у виконавчому листі: АДРЕСА_2 .

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли достатньо обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки заявницею не було надано доказів на підтвердження порушення державним виконавцем вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи ОСОБА_1 значною мірою свідчать про незгоду з постановами державного виконавця про накладення штрафів, однак у межах доводів поданої скарги суди не здійснювали оцінки цих постанов.

Необхідно звернути увагу на те, що ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 295/11891/20, якою зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за власний рахунок знести прибудову до нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що матеріали виконавчого провадження не містять жодного підтвердження направлення або вручення боржнику засобами поштового зв`язку копії постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставними та спростовуються встановленими судами обставинами.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки суди встановили, що державний виконавець дотримався вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», надіслав боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 вересня 2024 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 10 вересня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 січня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович