Провадження № 2/734/525/25 Справа № 734/974/25
У Х В А Л А

іменем України

06 березня 2025 року селище Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Бараненко С.М., ознайомившись з матеріалами справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 завідувача Козелецького районного сектору ДМС в Чернігівській області про службову недбалість, шахрайство службової особи та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 завідувача Козелецького районного сектору ДМС в Чернігівській області про службову недбалість, шахрайство службової особи та відшкодування моральної шкоди.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, як це визначено ч. 2 ст. 175 ЦК України.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Згідно зі ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Разом з тим, позов ОСОБА_1 викладено російською мовою.

За статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики "судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року № 2-р/2018 Закон України "Про засади державної мовної політики" від 03 липня 2012 року № 5029-VI, зі змінами, визнаний неконституційним, втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення. Таким чином, Закон України "Про засади державної мовної політики" на момент складання позову, його подання та безпосередньо вирішення судом питання щодо відкриття провадження по справі, є нечинним.

Отже, чинне законодавство України не дозволяє подавати до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені недержавною мовою.

До того ж, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

З огляду на зазначене, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

При цьому, слід зазначити, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2014 року (справа № 21-227а14).

Така ж позиція Касаційного суду з питання мови адміністративного судочинства відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 06 липня 2016 року (справа № 21-1092а16).

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі, якщо позивач не володіє українською мовою, слід зазначити, що соціально незахищеним верствам населення Законом України «Про безоплатну правову допомогу» гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Отже, позивачу роз`яснюється необхідність оформлення позовної заяви державною мовою та подачу її до суду із відповідною копією для відповідача.

Крім того, згідно з ст. 175, 177 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий до судовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак, позовна заява вищевказаних відомостей не містить.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 2 частин 2 статті 16 ЦК України).

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини.

Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.

Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову).

Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

По суті, зміст позовних вимог - є відображенням прохальної частини позовної заяви.

Однак, зі змісту позовної заяви незрозумілими є підстави позову та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, оскільки такі викладені без чіткого і зрозумілого формулювання, логічної послідовності та взаємозв`язку.

До того ж, відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги:

- визнати дії відповідача службовою недбалістю та шахрайством;

- відшкодувати моральну шкоду.

Ставка судового збору, згідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час складає 1211 грн. 20 коп.

Щодо позовної вимоги про відшкодувати моральної шкоди, слід зазначити наступне, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц дійшов до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, яка визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Отже, враховуючи вищевикладене, необхідно сплатити судовий збір в дохід державного бюджету за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, як за позовну вимогу майнового характеру, у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Проте, всупереч вищевказаним нормам ЦПК України та вимогам Закону України «Про судовий збір»:

- до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, враховуючи вищезазначене, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків шляхом:

- надання до суду позовної заяви викладеної державною мовою з відповідною копією для відповідача;

- зазначення ціни позову, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий до судовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- викладення позовних вимог і обставин в їх обґрунтування лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології;

- сплати судовий збір відповідно до позовних вимог та надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору або надати суду докази на підтвердження звільнення від його сплати.

Таким чином, недоліки позовної заяви підлягають усуненню шляхом подання до суду нової позовної заяви, з урахуванням викладених вимог до неї та її копії і копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів (ч. 1 ст. 177 ЦПК України) та сплати судового збору згідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. 1-5, 9, 10, 19, 174-177, 184-185, 260 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 завідувача Козелецького районного сектору ДМС в Чернігівській області про службову недбалість, шахрайство службової особи та відшкодування моральної шкоди, - залишити без руху та надати строк сім днів, з дня отримання позивачем ухвали, для усунення наступних недоліків:

- надати до суду позовну заяву викладену державною мовою з відповідною копією для відповідача;

- зазначити ціни позову, викласти обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий до судовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- викласти позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології;

- сплати судовий збір за реквізитами: рахунок отримувача №UA0025657, банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37972475, код класифікації доходів бюджету 22030101, отримувач коштів ГУК у Черніг.обл/тг с-щ Козел/22030101, відповідно до характеру і кількості позовних вимог та надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору або надати суду докази на підтвердження звільнення від його сплати.

У разі невиконання вимоги суду у вказаний строк позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області Сергій БАРАНЕНКО