РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

10.03.2025 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О.І.,

з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, електронна адреса: , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30),

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

предмет позову: стягнення заборгованості кредитними договорами,

в с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач) звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість за:

- кредитним договором № 13695-04/2023 від 25.04.2023 року у розмірі 20 034,06 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за основою сумою боргу (тілом кредиту) у розмірі 9 300,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 10 734,06 грн.;

- кредитним договором № 887491 від 21.12.2022 року у розмірі 57 226,61 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за основою сумою боргу (тілом кредиту) у розмірі 32 302,14 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 24 924,47 грн.

Позовна заява мотивована укладенням відповідачем із первинними кредиторами двох указаних кредитних договорів та отримання відповідних кредитних коштів, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 68-69).

Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористалась, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надала, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору.

Судові засідання у справі призначалися неодноразово.

У судове засідання, призначене на 10.03.2025, сторони повторно не з`явились.

Представник позивача у прохальній частині позовної заяви, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просив про розгляд справи без його участі, відповідно до якої він проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на її зареєстроване місце проживання. Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» 057, 553).

Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Тож, відповідач допустила повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

21 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» () та ОСОБА_1 укладено договір № 887491 про надання споживчого кредиту (надалі - Договір № 887491) (а.с. 24-28).

Згідно з пунктом 1.2. Договору № 887491 на умовах указанного Договору, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 24).

Сторонами погоджено:

суму кредиту - 43 750, 00 грн. (п. 1.3. Договору № 887491);

строк кредиту - 731 днів, із кінцевим терміном повернення 21.12.2024 (включно). Встановлено, що терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього Договору (надалі - Графік платежів) (п. 1.4. Договору № 887491);

тип процентної ставки - фіксований (а.с. 24).

Згідно з пунктом 1.5 Договору № 887491 процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:

за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних);

за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85,00% річних.

Умовою зміни розміру процентної ставки є період її встановлення, що визначений вище (а.с. 24).

Відповідно до пунктів 1.7, 1.8. Договору № 887491:

- орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 207,75% річних;

- орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору становить 100 963,78 грн.

Пунктом 2.1. Договору № 887491 передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством в безготівковій формі шляхом їх перерахування:

- у розмірі 35 000,00 грн. на поточний рахунок Споживача НОМЕР_2 в ПАТ «Універсал Банк», код банку 322001;

- у розмірі 8 750,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору (а.с. 24, зворот).

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту, яка підлягає перерахуванню. Сума кредиту, яка направляється в оплату процентів за перший день користування вважається наданою з моменту її утримання Товариством на свою користь (п. 2.4. Договору № 887491) (а.с. 24, зворот).

Відповідно до пункту 2.5 Договору № 887491 кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 3.1. Договору № 887491 нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (а.с. 24, зворот).

Пунктом 3.1.1. Договору № 887491 передбачено, що у випадку повного дострокового повернення кредиту Споживач зобов`язаний сплатити проценти, нараховані на дату повного дострокового повернення, виходячи з суми кредиту вказаної у найближчому черговому платежі, що передує такому поверненню (а.с. 24, зворот).

Відповідно до п. 3.2. Договору № 887491 нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Для цілей визначення періоду для нарахування процентів на суму кредиту, день надання кредиту враховується, а останній день повернення не враховується (а.с. 24, зворот).

Згідно з п. 3.6. Договору № 887491 прострочення Споживачем сплати кредиту (чергового платежу) та/або звернення Товариства до суду про стягнення заборгованості за Договором не зупиняє нарахування процентів протягом строку, визначеного п. 1.4. Договору, крім випадків прийняття окремого відповідного рішення Товариством (а.с. 25).

Товариство, відповідно до п. 4.1 Договору № 887491, має право вимагати повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав та сплати процентів, у разі затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. В данному випадку споживач повинен здійснити дострокове повернення кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня одержання від Товариства повідомлення про таку вимогу (а.с. 25).

Пунктом 9.3 Договору № 887491 сторони погодили, що з метою укладення цього договору, зі сторони Товариства договір підписується аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, а зі сторони споживача власноручним підписом (а.с. 26, зворот).

Підписуючи цей договір, споживач стверджує, що, зокрема, перед укладанням цього договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті (п. 9.8 Договору № 887491) (а.с. 26, зворот).

Відповідно до пункту 9.11. та 9.12. Договору № 887491 підписанням цього Договору Споживач підтверджує, що свій примірник укладеного Договору він отримав. Всі додатки до цього Договору підписані Сторонами є невід`ємною частиною Договору.

Договір № 887491 містить підписи кредитодавця та позичальника, який своїм підписом також підтвердив отримання свого примірника Договору (а.с. 27).

21 грудня 2022 року відповідач також підписала Анкету-заяву (а.с. 29).

До укладення Договору № 887491 відповідач 21.12.2022 підписала Паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит). Відповідно до указанного документа загальні витрати за кредитом складають 57 213,78 грн. (а.с. 30).

Паспорт споживчого кредиту місить детальний порядок повернення кредиту, із встановленням кількості періодичних платежів, періодичності їх внесення, залишку суми кредиту після сплати поточного платежу, суми кредиту до сплати, нарахованих процентів до сплати та суми платежу до сплати.

Також, відповідач підписала Графік платежів до Договору № 887491 (а.с. 27 зворот, 28).

Копії паспорта громадянина України та картки платника податків також завірені власноручним підписом відповідача (а.с. 31, 32).

У Договорі № 887491 зазначено такі персональні дані клієнта: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий Франківським РВ в м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 10.10.2014, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_4 , рахунок позичальника: НОМЕР_5 (а.с. 27, 28, 29, 31, 32).

24 січня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу № 2401-24, у відповідності до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 34-35).

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №2401-24 від 24.01.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 1186, після чого, з урахуванням п. 1.2. договору факторингу №2401-24 від 24.01.2024 до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 36).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 24.01.2024 до Договору факторингу №2401-24 від 24.01.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 57 226,61 грн., з яких:

32 302,14 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

24 924,47 грн. - сума заборгованості за відсотками;

0,00 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 37).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 887491, станом на 30.04.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 57 226,61 грн., з яких:

32 302,14 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

24 924,47 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Додаткові нарахування позивачем не здійснювалися (а.с. 33).

Крім цього, 25.04.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» () укладено договір про надання споживчого кредиту № 13695-04/2023 (надалі - Договір від 25.04.2023) (а.с. 8-10).

Згідно з пунктом 1.1. Договору від 25.04.2023 Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 9300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору від 25.04.2023 Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 19.05.2023. Дата надання кредиту 25.04.2023.

Згідно з пунктом 1.3 Договору від 25.04.2023 за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 726,35% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,99% (процентів) на добу.

Пунктом 1.7 Договору від 25.04.2023 передбачено, що Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Згідно з пунктами 1.12, 1.13, 1.15 Договору від 25.04.2023, клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті Товариства або в мобільному застосунку, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці, як обов`язкові для заповнення. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої обробки даних заявника.

Пунктом 1.17 Договору від 25.04.2023 передбачено, що клієнт підписує Договір за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора.

Сторони у п. 2.1 Договору від 25.04.2023 домовилися про те, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору від 25.04.2023 у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у п. 1.2 Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (1,99% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Пунктом 2.4 Договору від 25.04.2023 встановлено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користувати кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.3. Договору від 25.04.2023 встановлено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2.3. цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору (а.с. 9).

Пунктом 6.3 Договору від 25.04.2023 встановлено, що всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невідємними частинами Договору.

Договір від 25.04.2023 підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0143 (а.с. 9, зворот).

Одночасно із підписанням Договору від 25.04.2023, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0143 підписано і Графік платежів. Відповідно до Графіка сума процентів, станом на 19.05.2023, тобто за 25 днів користування кредитом, становила 4626,75 грн. (а.с. 10, зворот).

У Договорі від 25.04.2023 зазначено такі персональні дані клієнта: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_4 , рахунок позичальника: НОМЕР_5 (а.с. 9, зворот).

21 червня 2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» укладено Договір факторингу № 21062023, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 11-13).

У подальшому, 27.12.2023, укладено Договір факторингу № 27122023-1 між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та позивачем. У відповідності до його умов ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ ГРУП» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ ГРУП» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 14-15).

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №27122023-1 від 27.12.2023, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 7631, після чого, з урахуванням п. 1.2. договору факторингу №27122023-1 від 27.12.2023 до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 16).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 27.12.2023 до Договору факторингу №27122023-1 від 27.12.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 20 034,06 грн., з яких:

9 300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

10 734,06 грн. - сума заборгованості за відсотками;

0,00 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованість за Договором від 25.04.2023 розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.05.2024 складає 20 034,06 грн., з яких:

9 300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

10 734,06 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 18).

Оцінка судом

Щодо укладення між первинними кредиторами та відповідачем кредитних договорів

Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» - Зозуля О.О. електронним підписом одноразовим ідентифікатором (W0143) у Договорі від 25.04.2023 та особистим підписом у Договорі № 887491 визнала та погодилася на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем ОСОБА_1 та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище кредитні договори підписані відповідачкою як електронним, так і особистим підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Оскільки вказані кредитні договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про те, що між первісними кредиторами та ОСОБА_1 , як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підтвердження укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитними договорами укладеними первісними кредиторами з ОСОБА_1 позивач надав суду:

- Договір факторингу від 24.01.2024, укладений між позивачем та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», Витяг з реєстру боржників та актом прийому-передачі реєстру боржників до нього, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 887491 (а.с. 34-35);

- Договір факторингу від 21.03.2023, укладений між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (а.с. 11-13);

- Договір факторингу від 27.12.2023, укладений між позивачем та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ ГРУП», Витяг з реєстру боржників та актом прийому-передачі реєстру боржників до нього, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором від 25.04.2023 (а.с. 14-16).

Отже, позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитними договорами укладеними відповідачем із первісними кредиторами.

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.

Тому наявність чи відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо заявленої суми стягнень

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитних договорів, зазначених в позові.

При цьому, суд звертає увагу на повний збіг персональних даних відповідача у зазначених договорах, включно із фінансовим номером телефону.

Відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та спростування доводів представника позивача про наявність заборгованості по тілу кредиту та відсотках саме у такому розмірі.

Даних, що відповідач у добровільному порядку погасила нараховану заборгованість за кредитними договорами, матеріали справи не містять.

Також суд враховує те, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до закінчення строку кредитування обумовленого сторонами за Договором № 887491. При цьому, матеріали справи не містять відповідної вимоги щодо дострокового повернення коштів. Однак, рішення судом ухвалюється після закінчення цього строку. Проте відповідач за цей час не сплатила позивачу в рахунок погашення заборгованості будь-якої суми грошових коштів, що свідчить про її не бажання сплачувати таку заборгованість.

Нарахування відсотків за Договором від 25.04.2023 здійснено з урахуванням процентної ставки 1,99 % (185,07 грн./добу) та проведено первісним кредитором всього за 58 календарних днів, з них за 25 календарних днів (до 19.05.2023 включно) відповідно до п. 1.2. Договору від 25.04.2023 та за 33 календарних дні (до 21.06.2023 включно), відповідно до п. 4.3. Договору від 25.04.2023.

Тому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача (а.с. 1, 58).

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 57 226 (п`ятдесят сім тисяч двісті двадцять шість) гривень 61 копійку заборгованості за кредитним договором № 887491 від 21.12.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20 034 (двадцять тисяч тридцять чотири) гривні 06 копійок заборгованості за кредитним договором № 13695-04/2023 від 25.04.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 10.03.2025.

Суддя Баран О.І.