Справа № 454/761/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Чернявського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся в суд з даним позовом, який мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2001р. по 14.11.2017р.

Під час подружнього життя сторони придбали незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 готовністю 64 відсотки і такий був зданий в експлуатацію. Надалі Жвирківською селищною радою Сокальського району Львівської області на ім`я відповідача видано свідоцтво про право власності.

В травні 2023 року відповідач заявив, щоб позивачка виселилася з будинку, оскільки він має намір його продати. Вона звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

В лютому 2024 року їй стало відомо, що відповідач зняв її з реєстрації місця проживання в спірному житлі, відключив електроенергію і водопостачання, створивши непридатні для проживання умови.

Відповідач подав відзив, у якому на заперечення позовних вимог зазначив, що судом не прийнято рішення у справі про поділ майна подружжя. Тому, на його думку, позивачка не має жодного відношення до спірного житлового будинку, не є його співвласником, між ними шлюб розірвано та остання знята з реєстрації місця проживання в такому.

З цих підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат Семенюк Р.А. подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що як відповідач, так і позивачка не проживають в спірному житловому будинку

Інші процесуальні дії

Ухвалою суду постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.06.2024р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 11.10.2024р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №454/2293/23 про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 05.06.2025р. провадження у справі поновлено.

Пояснення учасників справи

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві.

Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З свідоцтва від 14.11.2017р. встановлено, що 14.11.2017р. вчинено актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Рішенням Жвирківської селищної ради Сокальського району Львівської області №20 від 31.01.2002р. надано дозвіл ОСОБА_5 на продаж ОСОБА_2 незавершеного будівництва 64 відсотки готовності в АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування від 13.05.2002р. ОСОБА_2 прийняв у дар від ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 готовністю 64 відсотки та земельну ділянку площею 0,0702га яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.01.2006р., інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

17.06.2006р. ОСОБА_1 придбала в ОСОБА_7 незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 28,2 відсотки та земельну ділянку площею 0,0720га, розташовані по АДРЕСА_2 , що встановлено з договору купівлі-продажу.

З державного акта від 06.12.2004р. встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0702га по АДРЕСА_1 .

З акта від 12.02.2024р., довідки №102 від 12.02.2024р., довідки №103 від 12.02.2024р., витягу з будинкової книги встановлено, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 , де була зареєстрована з 20.02.2016р. та була знята з реєстрації 21.04.2023р. на підставі заяви власника ОСОБА_2 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.10.2024р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено та визнано спільним майном подружжя сторін житловий будинок по АДРЕСА_1 , визнано за позивачкою право власності на 1/2 ідеальну частину цього будинку і 1/2 ідеальну частину земельної ділянки площею 0,0702га, на якій цей будинок розташований. Рішення суду набрало законної сили 30.05.2025р.

Оцінка суду

Позивачем ставиться питання про вселення її в житловий будинок.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Судом встановлено, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 під час перебування сторін в шлюбі та рішенням суду дане майно визнано спільним майном подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину даного житлового будинку.

Таким чином, позивачка наділена правом проживати в цьому житлі.

Представник відповідача зазначив про відсутність спору з огляду на те, що ОСОБА_2 не проживає в спірному житловому будинку та не чинить перешкод для проживання ОСОБА_1 .

Такі покликання сторони відповідача є неспроможними, оскільки дійсні обставини справи свідчать про вчинення ОСОБА_2 дій з метою перешкодити позивачці проживати в житловому будинку, зокрема скасування реєстрації місця проживання останньої в зазначеному житлі.

Таким чином, в позивачки існують перешкоди в проживанні у житловому будинку по АДРЕСА_1 і таке її право підлягає захисту шляхом вселення.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачка сплачений нею під час звернення до суду судовий збір.

Також, з огляду на підставність позовних вимог і їх задоволення з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати на правничу допомогу в повному обсязі, понесення яких підтверджується договором від 26.02.2024р., ордером, актом прийняття-передачі послуг від 03.09.2025р., детальним описом робіт (наданих послуг) від 03.09.2025р.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житлом та вселити її в житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять)грн. 20коп. судового збору та 10000 (десять тисяч)грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо рішення не було вручено в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: М. Я. Адамович