УХВАЛА

05 березня 2025 року

м. Київ

справа № 638/8140/21

провадження № 61-11823св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Грузкова Юлія Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним та звернення стягнення на заставне майно,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно.

У подальшому, остаточно визначившись з позовними вимогами та складом учасників справи, подав позовну заяву до ОСОБА_2

та ОСОБА_3 , в якій просив визнати недійсним договір дарування

19/40 часток нежитлових приміщень, укладений 03 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В.

03 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі № 1864 та звернути стягнення на предмет застави, згідно з договором позики від 20 вересня

2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме

на 19/20 часток нежитлових приміщень цокольного поверху номер 82, 83, 84, 84, 86 літ. А-18, загальною площею 85,3 кв. м, що знаходяться

за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності

за ОСОБА_1 на вищевказані нежитлові приміщення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого

2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 19/40 часток нежитлових приміщень, укладений 03 листопада 2016 року між ОСОБА_2

та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю. В. 03 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі № 1864.

Звернуто стягнення на предмет застави, згідно з договором позики

від 20 вересня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1

та ОСОБА_2 , а саме на 19/20 часток нежитлових приміщень цокольного поверху номер 82, 83, 84, 84, 86 літ. А-18, загальною площею

85, 3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на 19/20 часток нежитлових приміщень цокольного поверху номер 82, 83, 84, 84, 86 літ. А-18, загальною площею 85, 3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 липня 2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого

2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову

у задоволенні позову ОСОБА_1

04 серпня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 липня 2023 року.

03 жовтня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої

статті 389 ЦПК України.

У жовтні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання

про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, в частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну

від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції

не мали встановлювати факти справи, а лише тлумачили відповідні юридичні норми (рішення в справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив необхідності надання пояснень сторонами у справі на стадії касаційного перегляду судових рішень, то підстави для розгляду справи за участю учасників справи в суді касаційної інстанції відсутні.

За таких обставин розгляд справи буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними

у ній матеріалами, а копія судового рішення направлена у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

З урахуванням категорії і складності справи та відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України справа підлягає розгляду в складі

п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Грузкова Юлія Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним та звернення стягнення на заставне майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, призначити до судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська