КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4376/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Желепи О.В.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Остащенко Олесі Миколаївни, яка представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 373 483,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 листопада 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 49.35/346/07-НВС на суму 422 685,00 грн зі строком повернення кредиту до 01 листопада 2026 року, ставка за користування кредитом - 12,80 % річних.

26 січня 2011 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 2-749/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 679 740,84 грн.

23 лютого 2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-749/11 замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2011 року, стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

24 травня 2019 року між Пат «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1436/К, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Гефест» набуває право грошової вимоги до боржників.

18 листопада 2020 року Печерським районним судом м. Києва замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі № 2-749/11.

Позивач зазначає, що судове рішення не виконане, тому просить стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 373 483,59 грн за статтею 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Остащенко О.М., яка представляє інтереси ТОВ «ФК Гефест» подала апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав, що позивачем не надано доказів щодо підтвердження заміни сторони виконавчого провадження судом, всупереч покладеного на нього обов`язку, передбаченого нормами ЦПК України, щодо доказування.

Апелянт вважає, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки для підтвердження заміни сторони виконавчого провадження до позовної заяви додана належним чином завірена копія ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-749/11 від 18.11.2020 року про заміну сторони, згідно якої замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК Гефест», в якій встановлено, що 23.02.2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-749/11 замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2011 року, стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою від 18.11.2020 року у справі № 2-749/11 також встановлено, що 24.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено Договір № 1436/К купівлі-продажу майнових прав, відповдіно до п.п. 1.1. якого продавець - ПАТ «Дельта Банк» передає у власність покупцеві - ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах навелених у додатку № 1 до цього Договору.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що ухвалою у справі № 2-749/11 від 18.11.2020 року Печерським районним судом м. Києва встановлено, що новим стягувачем у справі № 2-749/11 є ТОВ «ФК «Гефест», що не потребує додаткового підтвердження, так як ухвала набрала законної сили та не скасована.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів щодо підтвердження заміни сторони виконавчого провадження судом, всупереч покладеного на нього обов`язку, передбаченого нормами ЦПК України щодо доказування.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 01.11.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 49.35/346/07-НВС відповідно до якого Банк надав кредит в сумі 422 685 грн зі строком до 01.11.2026 року, та зі ставкою за користування кредитом в розмірі 12,80% річних.

26.06.2011 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-749/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором в сумі 679 740,84 грн та судовий збір в розмірі 1820 грн.

23.02.2018 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-749/11 замінено строну виконавчого провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2011 року, стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

24.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір № 1436/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до п. 1.1 якого, продавець - ПАТ «Дельта Банк» передає у ласність покупцеві - ТОВ «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку № 1 до цього договору.

18.11.2020 року Печерським районним судом м. Києва, винесено ухвалу, якою замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі № 2-749/11, що виданий Печерським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_1 (а.с. 7-8 том 1).

Суд першої інстанції на зазначену ухвалу не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів в матеріалах справи про заміну сторони стягувача.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2011 року у справі № 2-749/11 яким солідарно стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 679 740,84 грн, відповідач в даній справі не виконала зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

При зверненні до суду позивач надав розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язання за останні 3 роки до звернення до суду з цим позовом, а саме за період з 24 квітня 2020 року до 25 квітня 2023 року.

Водночас, як зазначено вище, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року у кредитних правовідносинах позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 25 квітня 2023 року є безпідставними та задоволенню не підлягали.

Суд першої інстанції на вказане увагу не звернув, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

При розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних у період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року колегія суддів керується методикою розрахунку, яка визначена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, а саме, інфляційні втрати розраховується за формулою: [Сума боргу] * [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], а три проценти річних розраховується за формулою: [Сума боргу] * [Процентна ставка] / 100% / 365 днів * [Кількість днів].

За відомостями Державної служби статистики України індекс споживчих цін за вказаний період були такими: травень 2020 - 100,30%; червень 2020 - 100,20%; липень 2020 - 99,40%; серпень 2020 - 99,80%; вересень 2020 - 100,50%; жовтень 2020 - 101,00%; листопад 2020 - 101,30%; грудень 2020 - 100,90%; січень 2021 - 101,30%; лютий 2021 - 101,00%; березень 2021 - 101,70%; квітень 2021 - 100,70%; травень 2021 - 101,30%; червень 2021 - 100,20%; липень 2021 - 100,10%; серпень 2021 - 99,80%; вересень 2021 - 101,20%; жовтень 2021 - 100,90%; листопад 2021 - 100,80%; грудень 2021 - 100,60%; січень 2022 - 101,30%; лютий 2022 - 101,60%.

Згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Отже, IIc (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17119713

Отже, сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 1,17119713.

Таким чином, інфляційні втрати за вказаний період становлять 116 369,68 грн (679740,84 (сума боргу) х 1,17119713 - 679740,84) грн.

Розрахунок 3 % річних проведений наступним чином.

За період з 24.04.2020 року до 31.12.2020 року:

679740,84 (сума боргу) х 3% х 252 (кількість днів у періоді) : 366 : 100) = 14 040,55 грн.

За період з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року:

679740,84 (сума боргу) х 3% х 419 (кількість днів у періоді) : 365 : 100) = 23 409,16 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 116 369,68 грн, а також 37449,71 грн 3 % річних за той же період, відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «ФК «Гефест» сплатив судовий збір у розмірі 5602,25 гривень (за подання позовної заяви, а.с. 3) та 6722,70 гривень (за подання апеляційної скарги на рішення суду, а.с. 35), що у сукупному розмірі складає 12324,95 гривень.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 373 483,59 грн.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 153 819,39 гривень. Тому позовні вимоги задоволено на 41,18% (153 819,39 / 373 483,59 х 100).

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 5075,41 гривні (12324,95 грн х 41,18%)

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Остащенко Олесі Миколаївни, яка представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» за період 24.04.2020 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати в розмірі 116 369,68 грн та 3% річних у розмірі 37449,71 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест» судовий збір у розмірі 5075,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Гефест», , адреса: 01042, м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «06» березня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.В. Желепа