Справа № 496/2316/24
Провадження № 2/496/192/25
03 жовтня 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Козаченко А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,
Адвокат Хлєбникова Н.А. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався. Відповідач ніколи не спілкувався з донькою, не надавав коштів на утримання дитини, і не приймав та не приймає участі в житті ОСОБА_3 . Від моменту народження доньки і по теперішній час ОСОБА_1 самостійно здійснює догляд і виховання дитини, а також самостійно утримує малолітню доньку. В будинку, де проживають позивач з донькою, створені всі належні умови для життя та розвитку дитини. Дитина має особисту кімнату, робоче місце та вільний простір. Позивачу невідомо фактичне місце проживання відповідача, він ніколи не спілкувався з донькою, не проявляв жодних намірів розпочати спілкування та не приїжджав навідати її. Позивач забезпечує всі належні умови нормального матеріального та духовного розвитку своєї доньки. Для соціального розвитку дитини позивач влаштувала доньку в заклад дошкільної освіти, а також приводила та забирала доньку з Одеського ЗДО «Ясла-садок» № 26. Всі витрати пов`язані з відвідуванням зазначеного закладу позивач оплачувала самостійно. Жодного разу керівництво та вихователі садку не бачили батька та не спілкувалися з ним. Відповідач жодним чином не намагався допомогти фінансово або в будь-який інший спосіб у вихованні спільної доньки в період відвідування ОСОБА_3 . Одеський ЗДО «Ясла-садок» № 26. Позивач самостійно шукала заклад для навчання доньки, самостійно сплачує всі витрати пов`язані з навчанням дитини в освітньому закладі, забезпечує дитину всім необхідним начальним приладдям, відводить та забирає зі школи, фінансує додаткові шкільні заходи, які організовує навчальний заклад, приймає участь в батьківських зборах, перевіряє та допомагає виконувати домашні завдання, займається всебічним розвитком дитини. Батько дитини не проявляв активної поведінки щодо забезпечення здобуття ОСОБА_3 середньої освіти, не пропонував свою допомогу в жодному з перелічених вище заходів та не бере участі в житті дитини. Позивач самостійно уклала декларацію з лікарем-педіатром для забезпечення медичного лікування своєї доньки і тільки вона отримує медичну інформацію стосовно дитини, відвідує медичний заклад разом з нею. ОСОБА_2 не цікавиться здоров`ям доньки та не відвідує з нею |медичні заклади, жодних відомостей про стан доньки не отримує. Відповідач не виконує обов`язків щодо виховання дитини та не піклується про стан здоров`я дитини. Вже сім років позивач самостійно виховує доньку ОСОБА_3 , з батьком дитини не спілкується та не знає про фактичне його місце проживання ОСОБА_3 народилася в м. Одесі, в останній раз позивач бачила батька дитини при пологах. Відповідач не телефонує, не відправляє повідомлення в месенджерах, не допомагає позивачу з вихованням та утриманням малолітньої доньки. Позивач жодним чином не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, проте відповідач ніколи не виявляв бажання приймати участь в житті своєї доньки ОСОБА_3 ОСОБА_1 зверталась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. 25.02.2019 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/1945/19 було видано судовий наказ. Зазначене рішення суду відповідач не виконує, коштів на дитину не надає. Аліменти, які не платить батько дитини, необхідні не тільки для базових потреб дитини, але й для забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, на яку також необхідно виділяти кошти.
Відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_3 , не допомагає матері з утриманням дитини шляхом перерахування коштів та жодним іншим способом, не підтримує спілкування з донькою. Враховуючи самостійне виховання дитини позивачем та невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, ОСОБА_1 вважає доцільним, в інтересах дитини, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 .
У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, але через підсистему «Електронний суд» надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав.
Представник Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явилася, але надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 на території обслуговування с. Холодна Балка Нерубайської сільської ради не проживає. Зі сторони Нерубайської сільської ради та місцевих мешканців скарг, заява на ОСОБА_2 не надходило. Згідно бази ІПНП до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується листом Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області №61-4/906 від 26.02.2024 року.
Відповідно до характеристики начальнику відділу документаційного забезпечення, організаційної, звітної діяльності та мобілізаційної роботи Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області С. Колузанової №0131 від 20.02.2024 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але тривалий час за зазначеною адресою не проживає і його місцеперебування невідоме. ОСОБА_2 не одружений, але має неповнолітню доньку. З дитиною та її матір`ю не спілкується, участі у вихованні доньки не приймає, матеріально не забезпечує. За період проживання заяв, скарг та звернень на нього до сільської ради не надходило.
25.02.2019 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/1945/19 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2018 року і до 11.01.2035 року.
ОСОБА_4 у письмових поясненнях від 27.02.2024 року зазначила, що вона являлася вихователем ОСОБА_3 у дитячому садку. Дитина відвідувала дитячий садок №26 з грудня 2019 року по серпень 2023 року. За весь період відвідування ОСОБА_3 дитячого садка, батько ОСОБА_2 жодного разу не був у дитячому садку, тобто не приводив та не забирав дитину, не відвідував дитячі свята. Персонал всього дитячого садка батька - ОСОБА_2 жодного разу не бачили. ОСОБА_3 виховується одноособово матір`ю ОСОБА_1 . Мати дитини завжди вчасно приводила та забирала дитину із садочку, належно виконувала і виконує батьківські обов`язки.
ОСОБА_5 у письмових поясненнях від 28.02.2024 року зазначив, що він є хрещеним батько ОСОБА_3 . Дитина виховується матір`ю ОСОБА_1 . Відповідача не бачив з того дня, як дитину забирали з пологового будинку. Дитина називає батьком хрещеного. ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_2 з донькою не спілкується.
ОСОБА_6 у письмових поясненнях від 29.02.2024 року зазначила, що вона являється другом сім`ї позивача з березня 2022 року. Вони проживали разом у Болгарії, Румунії, проводили багато часу разом. Потім повернувшись додому також підтримують дружні стосунки. Протягом всього часу ОСОБА_3 була разом з матір`ю - ОСОБА_1 . Жодного разу ОСОБА_6 не бачила батька дитини, не чула, щоб батько телефонував та цікавився дитиною. Позивач багато часу приділяє розвитку дитини.
ОСОБА_7 у письмових поясненнях від 28.02.2024 року зазначила, що вона є сусідкою позивача. Майже кожного вечора вони гуляють разом з дітьми на дитячому майданчику. Весь час ОСОБА_3 знаходиться з матір`ю. За період близько трьох років ОСОБА_7 не бачила батька дитини. Зі слів ОСОБА_3 батька у неї немає.
ОСОБА_8 у письмових поясненнях від 28.02.2024 року зазначила, що ОСОБА_3 є її рідною племінницею. З часу народження дитини ОСОБА_8 приймає участь у її житті. ОСОБА_3 виховується матір`ю. ОСОБА_2 не бачила з хрестин дитини. ОСОБА_9 клопотами до народження дитини займалися ОСОБА_8 з чоловіком. ОСОБА_1 розповідала, що батько дитини не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини. ОСОБА_3 називає батьком хрещеного - ОСОБА_5
ОСОБА_10 у письмових поясненнях від 21.02.2024 року зазначила, що є хрещеною ОСОБА_3 . Дитина від народження зростає на її очах і повністю виховується матір`ю. Батько участі у вихованні доньки не приймав, фінансово не забезпечує. Востаннє ОСОБА_10 бачила ОСОБА_2 коли дитині було декілька місяців. ОСОБА_10 характеризує ОСОБА_2 як безвідповідального, байдужого до життя своєї дитини. ОСОБА_10 вважає, що проживаючи з матір`ю, дитина перебуватиме у безпеці та отримує все необхідне для повноцінного розвитку.
ОСОБА_11 у письмових поясненнях зазначила, що є близькою подругою позивача з 2010 року. ОСОБА_3 зростала на її очах. Наразі родиною для дитини є мати, брат та родичі матері. З родичами батька, як і з ним особисто, дитина не спілкується і не проявляє бажання. У позивача та відповідача стосунки не склалися, та з трьох місяців від народження дитини, вони разом не проживають. Останній раз ОСОБА_11 бачила ОСОБА_2 у квітні 2017 року на хрестинах дитини, де у присутності багатьох гостей, він висловився, що нічого не відчуває до своєї доньки. Позивач хотіла, щоб у її доньки був батько поруч, однак останній з самого народження дитини нею не цікавився та був абсолютно байдужим. Матеріально відповідач не допомагає донці та не надає коштів на утримання, харчування, лікування, навчання. ОСОБА_11 зазначила, що найбільше обурення викликає і безвідповідальне та байдуже ставлення батька до доньки, зокрема за період війни, оскільки ОСОБА_2 не цікавиться станом дитини, місцем знаходження та не надає допомогу.
Згідно довідки Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» №26 Одеської міської ради №21/01-15 від 27.02.2024 року, ОСОБА_3 дійсно відвідувала вказаний заклад у період з 02.12.2019 року по 31.08.2023 року. Батько дитини з закладом дошкільної освіти контакт не підтримував, з вихователями не спілкувався. З закладу дошкільної освіти дитину не забирав та не приводив.
Відповідно до довідки Одеського ліцею №85 Одеської міської ради №28 від 29.02.2024 року, ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі у 1-В класі за очною формою навчання із застосуванням технологій дистанційного навчання (змішана).
Згідно довідки КНП «Дитяча міська поліклініка №7» Одеської міської ради №15 від 13.03.2024 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку в амбулаторії №1 КНП «ДМП №7» ОМР, має укладену декларацію з лікарем-педіатром від 22.05.2020 року, яка прикріплена за мобільним телефоном матері - ОСОБА_1 , на який надходить уся медична інформація, електронні направлення та рецепти. Запис дитини на прийом до лікарів також відбувається саме за телефоном, на який укладена декларація. Більше ніхто не може отримувати медичну інформацію стосовно дитини, окрім матері - ОСОБА_1 , оскільки саме на її мобільний телефон укладена декларація з лікарем-педіатром.
Відповідно до характеристики ст. ДОП СП Відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області М. Дикого від 04.03.2024 року, ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , на протязі тривалого часу, не працює, з сусідами підтримувала дружні стосунки, скарг на її поведінку від сусідів не надходило, у зв`язках з підобліковим елементом не помічалася, до адміністративної відповідальності за останній рік не притягувалася, характеризується задовільно.
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_1 на території України, станом на 13.03.2024 року, до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.
Виконавчий комітет Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним висновком.
07.06.2024 року виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області було прийнято рішення №190 про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25.06.2025 року виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області було прийнято рішення №279 про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону).
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України).
Згідно зі ст.ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав.
Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 зазначеної Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні.
11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки - ОСОБА_3 , проживає окремо, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує, не спілкується з дитиною, не проявляє належної любові та турботи до доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку доньки, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки її матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків по вихованню, утриманню доньки ОСОБА_3 , відсутні.
В свою чергу, відповідач не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачем докази та позовні вимоги взагалі.
Відповідно до ч.5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок виконавчого комітету Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, досліджені судом докази, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 і таке рішення буде відповідати інтересам дитини.
Керуючись ст.ст. 141, 150, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263, 264, 265, 272, 280-284, 353, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) позбавити батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.Л. Пасечник