Номер провадження: 22-ц/813/4900/25
Справа № 947/2075/21
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окунєв Ігор Сергійович на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року про залишення заяви без розгляду, постановлену під головуванням судді Калініченко Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки земельної ділянки та домоволодіння у натурі зі спільної часткової власності, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки земельної ділянки та домоволодіння у натурі зі спільної часткової власності.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без розгляду.

11 грудня 2024 року адвокат Окунєв І.С., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду щодо відшкодування відповідачу понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку з розглядом справи в сумі 30 000 грн. та відшкодування витрат на проведення повторної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, яка була призначена ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2023 року, в сумі 36 000 грн., що в загальній сумі становить 66 000 грн., посилаючись на те, що відповідні витрати були понесені відповідачем за наслідком вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Окунєва І.С. про ухвалення додаткового рішення залишена без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окунєв І.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення повторної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що докази на підтвердження понесення стороною відповідача судових витрат, подані до суду з порушенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку для їх подання, оскільки перебіг п`ятиденного процесуального строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не розпочався, оскільки у справі ухвалою суду позов залишений без розгляду та рішення суду по суті розгляду справи не ухвалювалось.

Також апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що факт залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, за відсутності факту його необґрунтованих дій, не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених ним витрат, оскільки не врахував у сукупності поведінку позивача, тривалість розгляду справи судом, вчинення відповідачем дій з метою захисту своїх прав під час розгляду справи по суті та помилково поклав увесь тягар доказування необґрунтованості дій позивача на відповідача, не дослідивши фактичні обставини справи та не врахувавши, за яких умов суд першої інстанції залишив без розгляду позов позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 128, 129, 129 зв.б. т. 4).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року, за клопотанням адвоката Окунєва І.С., який представляє інтереси ОСОБА_1 був призначений розгляд справи в режимі відеоконференції, однак, в призначене судове засідання 18 листопада 2025 року адвокат Окунєв І.С. не з`явився та не вийшов на зв`язок, причини своєї неявки суд не повідомив, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 130, 131 т. 4).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/2075/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки земельної ділянки та домоволодіння у натурі зі спільної часткової власності.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2025 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки земельної ділянки та домоволодіння у натурі зі спільної часткової власності залишена без розгляду, на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а саме з підстав повторної неявки належним чином повідомленого позивача до судового засідання, не повідомивши про причини неявки та не надавши заяви про розгляд справи за її відсутності.

Залишаючи без розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Окунєва І.С. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявник надав до суду докази на підтвердження понесення стороною відповідача судових витрат, з порушенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодекс.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного тлумачення положень ч.ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Згідно роз`яснень п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останній повинен довести, що позовну заяву залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до вищевказаних норм, сам по собі, факт залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, за відсутності факту його необґрунтованих дій, не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених ним витрат.

Разом з тим, судом також наголошується, що у відповідності до частини 8 статті 141 ЦПК України, якою врегульовано питання з розподілу судових витрат між сторонами передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 року про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, була постановлена у судовому засіданні 26.11.2024 року, в якому безпосередньо приймав участь представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Окунєв І.С., також під час проголошення вступної та резолютивної частини був присутній адвокат Окунєв І.С.

Повний текст ухвали суду складений 28.11.2024 року, копія ухвали суду отримана представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Окунєвим І.С. через підсистему Електронний суд 28.11.2024 року о 21.10.46 в електронній формі.

Отже, починаючи з 26.11.2024 року сторона відповідача достеменно була обізнана про наслідки розгляду справи, а саме залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, також отримавши повний текст ухвали суду 29.11.2024 року.

З заявою про вирішення питання про стягнення з позивачки у відшкодування понесених судових витрат, за наслідком вчинення необґрунтованих дій, сторона відповідача звернулась 11.12.2024 року, що підтверджується поштовим конвертом, тобто заявник звернувся до суду з пропуском п`ятиденного строку на стягнення судових витрат.

Колегія суддів вважає, що, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідні докази на підтвердження понесення стороною відповідача судових витрат, заявлених до відшкодування з позивача в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України, подані до суду з порушенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку для їх подання, а відтак з порушенням процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідні наслідки до заяви, за наслідком пропуску строку з подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, врегульовані ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою як вказувалось судом передбачено, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 202/2163/21, від 16 травня 2023 року у справі № 146/1089/20, виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18, неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

На підставі вищевикладених обставин, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки подані до суду докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не можуть бути прийняті судом до уваги, так як докази подані відповідачем з пропуском строку для подання доказів понесених витрат, та у своєї заяві відповідач не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску, що є підставою для застосування положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окунєв І.С. про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що докази на підтвердження понесення стороною відповідача судових витрат, подані до суду з порушенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку для їх подання, оскільки перебіг п`ятиденного процесуального строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не розпочався, оскільки у справі ухвалою суду позов залишений без розгляду та рішення суду по суті розгляду справи не ухвалювалось, колегія суддів залишає без задоволення, з наступних підстав.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з відповідною заявою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Процесуальні дії суду та учасників судового процесу мають здійснюватися лише в рамках відповідних стадій судочинства, у послідовності та в межах певного часу, зокрема визначених процесуальних строків для учасників справи та строків судової діяльності, встановлених законом для суду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідно до правового висновку, викладеного у пунктах 57-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску.

Доводи про помилковість висновків суду про те, що факт залишення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, за відсутності факту його необґрунтованих дій, не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених ним витрат, оскільки не врахував у сукупності поведінку позивача, тривалість розгляду справи судом, вчинення відповідачем дій з метою захисту своїх прав під час розгляду справи по суті та помилково поклав увесь тягар доказування необґрунтованості дій позивача на відповідача, не дослідивши фактичні обставини справи та не врахувавши, за яких умов суд першої інстанції залишив без розгляду позов позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд залишаючи без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення виходив з того, що заявник пропустив строк звернення до суду з доказами на підтвердження понесених судових витрат.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що постановою Одеського апеляційного суду від 15 липня 2025 року ухвала Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2024 року залишена без змін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Окунєв Ігор Сергійович на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда