Дата документу 06.03.2025
Справа № 501/633/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого-судді - Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання - Кочкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську, Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Предмет та підстави позову:

-стягнути з ОСОБА_2 на корсть ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 30.01.2023 р. у розмірі 840000.0 грн., що еквівалентно 20000,0 дол.США та судові витрати у справі.

ВСТАНОВИВ:

І. виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 30.01.2023 до неї ( ОСОБА_1 ) звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому 810 000 гривень, що згідно із курсом НБУ було еквівалентно 20 000 долларів США. Враховуючи, що вона (позивач) добре знала відповідача і в неї була така сума грошей, вона погодилась позичити відповідачу 810 000 гривень, що згідно із курсом НБУ було еквівалентно 20 000 долларів США, за умови повернення її вищезазначеної суми до 30 жовтня 2023 року з врахуванням зміни курсу валют на день розрахунку.

Саме на цих умовах було укладено договір позики з відповідачем. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав від неї кошти у вищевказаній сумі.

Однак, відповідач в строк вказаний у розписці, свої зобов`язання не виконав. На неодноразові звернення позивача з проханням повернути її гроші, відповідач гроші не повертає, що змусило її звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідач ОСОБА_2 відзив не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з?явилась, надала заяву у якій свої позовні вимоги підтримала, справу просила розглядати у її відсутність (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, надав заяву у якій проти задоволення позову позивача не заперечував, просив суд справу розглядати у його відсутності (а.с.32).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2025 року бвідкрито провадження у справі у загальному порядку, призначено підготовче засідання (а.с.24).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2025 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову ( а.с. 26).

Ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, про що вказав у заяві від 21.02.2024р., то у відповідності до вимг ч.3 ст.200 ЦПК України суд ухвалює рішення суду у підготовчому провадженні.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що за договором займа (позики) від 30.01.2023 ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 в борг кошти в розмірі 810 000 гривень, що згідно із курсом НБУ було еквівалентно 20 000 долларів США, які відповідач зобов?язувався повернути до 30.10.2023 з врахуванням зміни курсу валют. Про, що було укладено договір займа(позики) у простій письмовій формі (а.с. ).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України) і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №464/3790/16-ц, зробила висновки, які виклала у постанові від 16 січня 2019 року (провадження № 14-465цс18). Так, посилаючись на вимоги ст.ст. 1046 та 1049 ЦК України Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми як в іноземній валюті, так в національній валюті України.

Отже, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав грошові кошти (борг) позивачу у встановлений строк (до 30 жовтня 2023 року) не повернув, у зв`язку чим неповернуті гроші підлягають стягненню на мою користь у примусовому порядку.

У договорі (розписці) передбачено визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також перерахунок грошового зобов`язання у разі зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти на день сплати боргу, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Враховуючи факт пред`явлення позову про стягнення грошової суми в еквіваленті до іноземної валюти за курсом, встановленим Національним банком України на день пред`явлення позову, тобто день пред`явлення вимоги про сплату боргу, так як курс становить, 1 долар США = 42,00 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840 000(вісімсот сорок тисяч) гривень, що еквівалентно 20 000 доларам США, про що відповідач не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно висновків Верховного суду від 02.09.2020 року у справі №569/24347/18 відповідно до ст. 77 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконав умови договору від 30.01.2023р., позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню у повному обсязі.

V.Розподіл судових витрат.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 12.02.2025р. позивачем сплачений судовий збір у розмірі 9 005 гивень 60 копійок (а.с.1,11) , що підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , грошові кошти за договором позики від 30 січня 2023 року у сумі 840 000 (вісімсот сорок тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентно 20 000 (двадцять тисяч) доларів США на день стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 9005,60 (девять тисяч п`ять ) гривень, 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.В. Смирнов