КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2530/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Макарівського районного суду Київської області у складі судді Косенко А. В.

від 02 вересня 2024 року

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі № 756/13396/23 Макарівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності на тварину,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Вказує, що доказами про обставини, що підтверджують неможливість виконання рішення у майбутньому є: витяги з ЄРДР від 24.10.2023, а також показання свідка ОСОБА_3 (не допитаного).

Вважає, що суд не вжив жодних заходів для надання можливості доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом допиту свідка. Докази мали на меті спрямувати увагу суду на те, що ОСОБА_2 вже відчужував у ОСОБА_1 спірну тварину і не бажає її залишати у себе і зараз. Вважає, що суд першої інстанції порушив право апелянта на справедливий суд.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

В провадженні Макарівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на тварину.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач вказував, що відповідач ОСОБА_2 забрав та продав тхора на кличку Тор без відома позивача, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.10.2023. Тхір перебуває у відповідача зі слів останнього, що може підтвердити свідок ОСОБА_3 .

Зазначав, що відповідач вже незаконно відчужував тхора у позивача, збував його, тому позивач не може бути впевнений, що дані дії не повторяться знову, враховуючи погляди відповідача на суспільний інститут утримання та відповідальності щодо домашніх тварин.

Враховуючи наведене, позивач переконаний, що невжиття заходів забезпечення позову не дозволить без ускладнень здійснити виконання рішення суду або взагалі зведе його нанівець. Ефективний спосіб захисту порушеного права має бути обраний, зокрема, з урахуванням можливості його реального виконання. Невжиття заходів забезпечення позову якнайшвидше унеможливить поновлення оспорюваних прав та інтересів сторони позивача, які він просить захистити від неправомірних посягань.

З огляду на наведене позивач вважав, що наявною зміну обстановки зі сторони відповідача, його метушливі дії, які направлені на уникнення кримінальної відповідальності, та просив задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на тхора (фретку) на кличку Тор, який знаходиться у володінні відповідача. Також позивач просив заборонити вчиняти дії щодо тхора (фретку) на кличку Тор: кастрацію/стерилізацію або інші втручання у його репродуктивну систему, окрім екстрених показань, які можуть бути засвідчені виключно державним лікарем ветеринарної медицини - без згоди позивача. Окремо позивач також просив застосувати вид зберігання - судовий секвестр у відповідності до положень ч. 2 ст. 976 ЦК України, за яким спірну тварину передати на зберігання секвестору - ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві про забезпечення позову підстави позивача ґрунтуються лише на припущеннях, тоді як забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, доказів чого позивач не надав. З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дії щодо відчуження тхора на кличку Тор, а існування реальної загрози здійснення відповідачем таких дій в майбутньому є лише припущенням позивача, та не може слугувати підставою для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову та відсутність підстав для вжиття вказаних у заяві заходів забезпечення з огляду на наступне.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пунктах 1,2 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборону вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 вказував, що відповідач подарував йому тхора, проте у подальшому, забрав у нього та продав. З огляду на що, позивач просив визнати за ним право власності на тварину. У заяві про зміну предмету позову від 27.05.2024 позивач доповнив позов вимогою про витребування тварини із незаконного володіння ОСОБА_2 , вказуючи на те, що за наявною у позивача інформацією, тварина перебуває відповідача.

Із доданого до заяви про забезпечення позову витягу з ЄРДР убачається, що за зверненням ОСОБА_1 внесені відомості про кримінальне правопорушення про те, що ОСОБА_2 вчинив самоправні дії, а саме забрав із квартири ОСОБА_1 тварину і продав без згоди. Правова кваліфікація дій ст. 356 КК України.

Доказів закриття вказаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні, позивачем у даній справі не подавалось.

Отже, за змістом позовної заяви, заяви про зміну предмету позову, а також заяви про забезпечення позову та доданих до нього доказів, суд позбавлений можливості дійти беззаперечного висновку про те, що тварина, що якої позивачем заявлено вимоги, перебуває саме у відповідача. Будь яких доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи за заявою про забезпечення позову не містять, що виключає припущення про те, що тварина, що до якої заявлено вимоги може бути відчужена саме відповідачем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 07 березня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко