ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/2206/25
Провадження № 22-ц/821/1808/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трепака Олександра Івановича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 квітня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за Кредитним договором № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 у розмірі 56 769,56 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що між ним та ОСОБА_1 11.09.2024 було укладено Кредитний договір (оферти) № 11.09.2024-100002281.

Відповідно до умов Договору (Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.09.2024-100002281(кредитної лінії)) позичальнику надається кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту 11.09.2024; 2. Сума Кредиту: 15 000 грн; 3. Строк, на який надається кредит - 210 днів з дати його надання; 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 08.04.2025; 5. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Продовження (лонгація, пролонгація) строку договору не передбачена. 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «комісія», економічна сутність плата за надання кредиту) 20% від суми кредиту та дорівнює 3 000 грн; 8. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором. 9. Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. 10. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 11. Проценти (економічна сутність плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. 15. Неустойка: 150,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до Договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 15 000 грн, строком на 210 днів, а ОСОБА_1 11.09.2024 отримано кредитні кошти у розмірі 15 000 грн.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 08.04.2025, утворилась заборгованість у розмірі 56 769,56 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000 грн, по процентам в розмірі 31 269,56 грн, комісії в розмірі 3 000 грн та неустойки в розмірі 7 500 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Разом з тим, позивач зазначив, що відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 230,44 грн від 29.10.2024, при цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості.

Оскільки відповідач отримані кошти за Договором у строк, обумовлений сторонами, не повернула, що призвело до утворення заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 в розмірі 49 269,56 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 15 000,00 грн; заборгованість по процентам 31 269,56 грн; комісія 3 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок вказаний у Договорі, а тому суд першої інстанції вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним Кредитним договором, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в Договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не була сплачена.

Вирішуючи питання про стягнення неустойки, суд першої інстанції зазначив, що стягнення неустойки у розмірі 7 500,00 грн за Кредитним договором № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

28 серпня 2025 року, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Трепак О. І. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та без належного дослідження поданих позивачем доказів, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем як доказ ідентифікації особи відповідача під час укладення Кредитного договору фрагмент документа, який Товариством названий як BANK ID - 2025-04-02T152551.424, суд першої інстанції не мав права брати до уваги як належний і допустимий доказ, оскільки вказаний документ не містить жодного підпису уповноваженої особи, в тому числі електронного, не скріплений печаткою, не містить реквізитів про особу, яка його склала та дати їх складання, а отже не є офіційним документом.

Звернув увагу, що в позовній заяві, ТОВ «Споживчий центр» зазначає фінансовий телефонний номер позичальника НОМЕР_1 , а у BANK ID - 2025-04- 02T152551.424 зазначено: НОМЕР_2 .

Зазначив, що позивачем на підтвердження факту видачі відповідачу кредиту надано копію листа ТОВ «УПР» № 23-0204 від 02.04.2025, з якого вбачається, що: «Між нашими підприємствами укладено Договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 2024-01-04», проте роздруківка даного листа не є достатнім доказом переказу відповідачу кредитних коштів, оскільки не містить прізвище отримувача, а лише номер картки, а ні платник, ні отримувач не зазначені взагалі, також судом першої інстанції також не враховано, що позивачем не надано до суду сам договір на переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024.

Вказує, що позивачем не надано первинних документів, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача коштів за Кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним.

Вважає, що надана Товариством довідка-розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024, за період з 11.09.2024 по 08.04.2025 не є належним доказом, а тому не може беззаперечно свідчити про існування у ОСОБА_1 заборгованості за цим Кредитним договором у визначеному позивачем розмірі.

Зауважив, що ОСОБА_1 заперечує факт здійснення платежу на погашення заборгованості та наголошує, що ніяких платежів за Кредитним договором № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 вона не здійснювала і про який платіж веде мову Товариство, їй не відомо, проте, приймаючи рішення суд першої інстанції, не врахував, що надана позивачем довідка «Картку субконто» не є зведеним документом, який погоджений з відповідачем та який підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами.

Відзив на апеляційну скаргу

18.09.2025 від ТОВ «Споживчий центр» на адресу Черкаського апеляційного суду

через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що при подачі позовної заяви Товариством додано відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи Bank ID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи Bank ID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Звернув увагу, що відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить їй, або що на час укладення спірного Договору вона втратила вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

Зазначив, що лист ТОВ «УПР» про перерахування коштів, який міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за Кредитним договором.

Наголосив, що відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, не надала суду виписки по її рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку 4149-49XXXXXX-1051, який відповідач зазначила в Договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений ст. 81 ЦПК України.

Вказав, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Також, відповідачем не надано жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов спірного Кредитного договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір від № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024.

У п. 2.1. розділу 2 Пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) вказано, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2.2., 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. розділу 2 Пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця, заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

На підставі п. 2.3. технологія (порядок) укладення електронного кредитного договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: 2.3.1. кредитодавець розміщує на власному веб-сайті пропозицію укласти електронний договір (оферту); 2.3.2. позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.3. позичальник в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця обирає умови, на яких бажає укласти електронний кредитний договір; 2.3.4. у випадку погодження кредитодавця на обрані позичальником умови кредитодавець у особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця направляє позичальнику пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та заявку, а також формує формуляр форми відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) в електронній формі для її заповнення та підписання позичальником; 2.3.5. також для підписання позичальником відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) позичальнику передається одноразовий ідентифікатор в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; 2.3.6. позичальник, який прийняв (акцептував) пропозицію укласти електронний договір на умовах, викладених у вищевказаних пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявці, підписує відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим ним у вищевказаному порядку; 2.3.7. примірник договору споживача підписується кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу.

Пунктами 3.1., 3.3. розділу 3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту , проценти за користування кредитом (проценти), графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

За змістом п. 3.2. розділу 3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника

Згідно із п. 4.1. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_3 .

Пунктом 4.3. розділу 4 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано кредит.

Пунктом 4.4. розділу 4 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) визначено, що сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує проценти за період фактичного користування кредитом (включаючи безпосередньо день надання кредиту). У разі дострокового часткового повернення кредиту у день повернення позичальник сплачує проценти за період фактичного користування всією сумою кредиту, а на залишок суми кредиту нараховуються проценти у загальному порядку, передбаченому договором.

За змістом пунктів 1.-10. Заявки кредитного договору № 11.09.2024-100002281 (кредитної лінії), відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.09.2024-100002281 (кредитної лінії), позичальнику ОСОБА_1 надається кредит на наступних умовах: дата надання кредиту: 11.09.2024; сума кредиту: 15 000 грн; строк, на який надається кредит: 210 днів з дати його надання; дата повернення кредиту: 08.04.2025, процентна ставка: 1% за 1 (одинҐ) день користування кредитом; комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 3 000 грн.

З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» за вих. № 23-0204 від 02.04.2025 вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр та ТОВ «УПР» укладено Договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 та відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11.09.2024 року 17:51:40 на суму 15 000,00 грн, номер карти 781051, номер транзакції в системі Pay.ua - 506955181, призначення платежу: Видача за Договором кредиту № 11.09.2024-100002281.

На підставі довідки-розрахунку про стан заборгованості ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Споживчий центр», заборгованість складає основний борг в сумі 15 000 грн, проценти за період з 11.09.2024 по 08.04.2025 в сумі 31 269,56 грн, комісію в сумі 3 000 грн та неустойка в сумі 7 500 грн.

Також, ТОВ «Споживчий центр» додано картку субконто (виписку по рахунку) за 11.09.2024 28.04.2025 за Договором 11.09.2024-100002281.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті заявлених позовних вимог відповідає, а в частині розподілу судових витрат відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із наведеного слідує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205,207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Судом встановлено, що 11.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заявку, яка є частиною пропозиції про укладення Кредитного договору (оферти), відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн, шляхом перерахування на електронний платіжний засіб для надання коштів за даним та наступними договорами, вказаний нею при подачі заявки кредитного договору: НОМЕР_3 .

На підтвердження укладення Кредитного договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 позивачем надано до суду додаток до Кредитного договору № 11.09.2024-100002281 із інформацією про особисті дані ОСОБА_1 , Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), заявку, підтвердження кредитного договору, паспорт споживчого кредиту. Зазначені документи датуються 11.09.2024 та підписані одноразовим ідентифікатором Е126.

Таким чином, між сторонами було укладено Кредитний договір № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 у формі електронного документу, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей Договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) Е126, направленим ТОВ «Споживчий центр» на її телефонний номер: НОМЕР_1 .

Додатком до кредитного договору № 11.09.2024-100002281 (кредитної лінії) від 11.09.2025 є Інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 , в якому остання зазначила свої контактні телефони: НОМЕР_2 та . Вказаний додаток також підписаний одноразовим ідентифікатором Е126, який було відправлено ТОВ «Споживчий центр» на телефонний номер: НОМЕР_1 .

Апеляційний суд звертає увагу скаржника, що оскільки, відповідачем при заповненні контактних телефонів було вказано два номери телефону, це могло слугувати причиною розбіжностей зазначених в позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» фінансового телефонного номеру позичальника - НОМЕР_1 , а у BANK ID - 2025-04- 02T152551.424 - .

Разом з тим, скаржник не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , та не вказує, що на час укладення спірного Договору нею був втрачений вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» за вих. № 23-0204 від 02.04.2025 вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр та ТОВ «УПР» укладено Договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 та відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 11.09.2024 о 17:51:40 на суму 15 000,00 грн, номер карти 781051, номер транзакції в системі Pay.ua - 506955181, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 11.09.2024-100002281.

Апеляційний суд зазначає, що заперечуючи факт отримання кредитних коштів, відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду доказів на підтвердження цих доводів, оскільки саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона має можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного Договору. Натомість відповідачем така виписка надана не була.

Крім того, відповідачем у встановленому законом порядку не оспорено Кредитний договір на тій підставі, що грошові кошти не були нею одержані від кредитодавця.

Також, заперечуючи факт укладення Кредитного договору і отримання кредитних коштів, відповідачем всупереч приписам ст. 81 ЦПК України не надано доказів про те, що банківська картка № НОМЕР_3 , на яку були перераховані кошти, належить (належала) іншій особі; відповідачем клопотань про витребування доказів з підстав неможливості їх отримання особисто суду заявлено не було.

Отже, із наведеного слідує, що докази, які містяться в матеріалах справи вказують на те, що ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали в електронній формі спірний Кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15 000 грн.

Перевіряючи правильність нарахування процентів, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Позивач, крім тіла кредиту, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за процентами в розмірі 31 269,56 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 11.09.2024; сума кредиту 15 000 грн; строк, на який надається кредит - 210 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 08.04.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Пунктом 11 Заявки Кредитного договору № 11.09.2024-100002281(кредитної лінії) та Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (оферти) передбачено, що проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку.

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Споживчий центр» позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості ОСОБА_1 , з якої вбачається, що заборгованість відповідача складається з: основного боргу в сумі 15 000 грн, процентів за період з 11.09.2024 по 08.04.2025 в сумі 31 269,56 грн, комісії в сумі 3 000 грн та неустойки в сумі 7 500 грн.

Разом з тим, на підтвердження здійснення ОСОБА_1 оплати по Кредитному договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024 позивачем надано картку субконто (виписку по рахунку) за 11.09.2024 28.04.2025 за Договором 11.09.2024-100002281 з якої вбачається, що відповідачем 29.10.2024 було здійснено оплату по Договору в сумі 230,44 грн.

Перевіривши наведену позивачем в розрахунку суму заборгованості за процентами згідно умов Кредитного договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024, апеляційний суд встановив, що сума заборгованості по процентах становить 31 269,56 грн. ((15 000,00 грн х 1% х 210 днів) 230,44 грн), яка визначена позивачем.

В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості та виписку з рахунку відповідача.

Отже, розмір заборгованості по відсотках узгоджується із умовами Кредитного договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024та не спростований скаржником.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами у розмірі 31 269,56 грн.

Щодо доводів скаржника щодо ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів відносно видачі спірного кредиту, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Водночас ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Пунктом 2 приведеної статті визначено, що банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

При цьому, порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема можливий за рішенням суду ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Отже, документи про рух коштів клієнта по рахунку, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Оскільки, ТОВ «Споживчий центр» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, ним при зверненні до суду не було надано будь-який бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 чи будь яких документів отримання чи використання відповідачем кредитних коштів.

Щодо нарахування комісії, колегія суддів виходить з такого.

Пунктом 7. Заявки кредитного договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024визначено: «Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «Комісія за надання», економічна сутність плата за надання кредиту) 20% від суми кредиту та дорівнює 3 000 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.».

Отже, 3 000 грн комісії, які прохає стягнути ТОВ «Споживчий центр», передбачені п. 7. Заявки кредитного договору підписаної відповідачем. Сплата споживачем (позикодавцем) комісії передбачена ЗУ «Про споживче кредитування».

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати оскаржуване рішення в цілому, тому суд апеляційної інстанції перевіряє його і в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки.

Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.

Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 15 Заявки Кредитного договору № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024(кредитної лінії) сторони погодили, що неустойка: 150,00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути із відповідача за Кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 7 500,00 грн.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2статті 625ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відмовляючи в задоволенні вимоги Товариства в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за Кредитним договором № 11.09.2024-100002281 від 11.09.2024, суд першої інстанції врахувавши перехідні положення ЦК України дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині позову.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, посилання скаржника на недоведеність укладення сторонами спірного Кредитного договору та одержання відповідачем кредитних коштів, а також існування у неї заборгованості перед Товариством, суперечать фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи без належного дослідження поданих позивачем доказівє безпідставними.

Так, у даній справі факт укладення сторонами Кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, невиконання нею зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів і комісії, виникнення заборгованості за Кредитним договором підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачем не спростована дійсність і законність укладеного сторонами Кредитного договору.

Судом першої інстанції при вирішення даного спору стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Проте, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні із позовом до суду ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» судом першої інстанції задоволено частково, а саме на 86,79 %, а тому, позивач має право на відшкодування пропорційно задоволеним вимогам: сплаченого судового збору у сумі 2 155,94 грн (2422,40 грн х 86,79%).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення судового збору, зменшивши суму, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 з 2 422,40 грн до 2 155,94 грн.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині розміру стягнення судового збору, розподіл витрат за подачу апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не вирішується.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладеного, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення до зміни в частині розміру стягнення судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трепака Олександра Івановича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судового збору.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судового збору з 2 422,40 грн до 2 155,94 грн.

В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков