Номер провадження: 22-ц/813/3875/25
Справа № 495/5081/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Куриленко О.М. 24 грудня 2024 року у м. Одеса,

встановила:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 70000 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача борг за договором позики від 17 квітня 2016 року в сумі 70000 доларів США та судові витрати; у задоволенні вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2022 року залишено без змін.

Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 03 травня 2023 року розподілені витрати на професійну правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення боргу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

11 вересня 2023 року ОСОБА_5 до суду першої інстанції подано клопотання про призначення судової фізико-хімічної експертизи розписки, що датована 17 квітня 2016 року, на предмет давності складання і підписання розписки та визначення дійсного періоду часу її складання та підписання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року клопотання про призначення судової фізико-хімічної експертизи розписки задоволено, проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року про призначення експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

17 грудня 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про призначення додаткової судової технічної (фізико-хімічної) експертизи у даній цивільній справі.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначав, що для встановлення фактичних обставин у справі та належного застосування до спірних правовідносин ст. 1281 ЦК України, тобто, для встановлення наявності у кредитора права звертатися за стягненням боргу до інших спадкоємців, суттєве значення має встановлення реального часу виготовлення ОСОБА_2 боргового документу. Вимоги ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу з спадкоємців ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовані тим, що він 17 квітня 2016 року надав у борг ОСОБА_2 , яка діяла від імені чоловіка ОСОБА_6 на підставі довіреності від 21 серпня 2011 року (зі строком дії до 31 серпня 2016 року), грошові кошти у розмірі 70000 доларів США. Як слідує зі змісту розписки, датованої 17 квітня 2016 року, ОСОБА_2 діяла на підставі довіреності на загальне представництво, виданої її чоловіком 31 серпня 2011 року, зі строком дії 31 серпня 2016 року. Чоловік ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 за життя не надавав згоди на отримання коштів у борг від ОСОБА_1 , не був обізнаний про отримання ОСОБА_2 грошей. Під час оформлення спадщини в осені 2018 року на запитання приватного нотаріуса ОМНО Щукіної Л.С. до спадкоємців про відомі борги померлого спадкоємці, в тому числі ОСОБА_2 , відповіли негативно. Про існування розписки спадкоємцям (крім ОСОБА_2 ) стало відомо після звернення ОСОБА_7 у серпні 2020 року до суду. Тобто, розписка «виникла» після оголошення заповіту, за яким ОСОБА_2 була виключена з кола спадкоємців на житловий будинок за АДРЕСА_1 , після недосягнення домовленості між спадкоємцями, після отримання всіма спадкоємцями 05 лютого 2019 року свідоцтв про право на спадщину (за якими ОСОБА_2 отримала лише незначну обов`язку частку). При тому, що будинок ОСОБА_7 розташований навпроти будинку ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 був присутнім під час прощання на похованні. Зазначав, що за твердженням ОСОБА_1 , саме ОСОБА_2 гарантувала повернення боргу та саме до неї він після квітня 2020 року неодноразово звертався за стягненням боргу. Тобто, якби ОСОБА_7 не знав про смерть ОСОБА_6 , як він стверджує у позові, він би звертався щодо стягнення боргу не до ОСОБА_2 (він мав копію довіреності від 31 серпня 2011 року та був обізнаний про термін її дії - до 31 серпня 2016 року), а безпосередньо до ОСОБА_6 . Відсутність доказів таких звернень є підтвердженням, що позивач про смерть та поховання ОСОБА_6 був обізнаний відразу після смерті. Також відповідач зазначав, що, на його думку, дійсний період часу виготовлення розписки не раніше квітня 2020 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року клопотання ОСОБА_5 про призначення у справі додаткової судової технічної (фізико-хімічної) експертизи було задоволено.

Призначено у справі додаткову судову технічну (фізико-хімічну) експертизу документу, а саме: розписки, датованої 17 квітня 2016 року, оригінал якої зберігається в матеріалах справи (т. 3, а.с. 107), на предмет давності складання і підписання розписки та визначення дійсного періоду часу її складання та підписання, на вирішення якої поставлені питання:

1) чи виконаний рукописний текст та підпис розписки, датованої 17 квітня 2016 року ОСОБА_2 про отримання нею у борг 70000 доларів США від ОСОБА_1 в той час, яким датована ця розписка?

2) якщо ні, то в який період часу був виконаний вказаний текст та поставлений підпис?

3) чи є у розписці ознаки штучного впливу та/або старіння?

Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за давання свідомо помилкового висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у відповідності зі ст. ст. 384, 385 КК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції, при вирішенні питання про призначення додаткової експертизи, не було враховано висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 19 вересня 2024 року.

Крім того, судом першої інстанції взагалі не була врахована думка представника позивача про обрання експертної установи, не наведено мотивів відхилення пропозиції адвоката позивача щодо доручення проведення експертизи Київській незалежній судово-експертній установі, за наявності доказів можливості проведення такої експертизи.

Сторони про розгляд справи на 25 листопада 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 , представник ОСОБА_5 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданням підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому судовому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи.

Як вбачається із змісту ст. 76 ЦПК України, висновки експертів є засобом встановлення даних (доказів), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасників справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до вимог ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України, призначення експертизи направлене на з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є вимоги ОСОБА_1 про солідарне стягнення зі спадкоємців боржника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суму боргу за договором позики у розмірі 70000 доларів США.

Постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у даній справі було скасовано судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку із тим, що суди застосували закон, який не підлягав застосуванню, та не звернули увагу на те, що правовідносини з цими відповідачами врегульовані ст. 1281 ЦК України.

Постанова суду касаційної інстанції також обґрунтована наступним:

- суди не врахували, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли: недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним); нікчемність правочину констатується за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону;

- зобов`язання за договором позики, на виконання якого видана розписка від 17 квітня 2016 року, складена ОСОБА_2 як представником, є боргом спадкодавця тощо.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при розгляді даної справи суд касаційної інстанції, з урахуванням приписів ч.2 ст. 417 ЦПК України, не зазначав про відсутність необхідності проведення експертизи під час нового розгляду. Крім того, право відповідача ( ОСОБА_5 ) доводити відсутність у позивача права вимоги до нього про стягнення боргу, в тому числі шляхом проведення експертного дослідження боргового документу на предмет давності його складання, підтверджено наведеними висновками Великої Палати ВС (справа №522/1528/15-ц).

Вимоги клопотання ОСОБА_5 про призначення додаткової судової технічної (фізико-хімічної) експертизи обґрунтовані тим, що для з`ясування наявності у позивача права вимоги до всіх спадкоємців вирішальним є встановлення дійсного часу виготовлення боргового документа, який є підставою для вимоги про стягнення боргу солідарно зі всіх спадкоємців, у тому числі із заявника. У разі, якщо розписка виготовлена у 2020 році, то ОСОБА_5 не є кредитором у даних правовідносинах, а ОСОБА_2 діяла поза межами повноважень, передбачених довіреністю від 31 серпня 2011 року, строк дії якої закінчився 31 серпня 2016 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що позбавлення відповідача права на проведення експертизи (за його клопотанням), для встановлення суттєвих та вирішальних обставин у справі, є обмеженням права на справедливий суд, оскільки у даній справі, для з`ясування наявності у позивача права вимоги до всіх спадкоємців, вирішальним є встановлення дійсного часу виготовлення боргового документа, який є підставою для вимоги про стягнення боргу солідарно зі всіх спадкоємців, зокрема з ОСОБА_5 .

Встановити дійсний час виготовлення розписки можливо шляхом проведення судової технічної експертизи на предмет давності складання і підписання та визначення дійсного періоду часу складання та підписання розписки.

Під час попереднього розгляду справи у суді першої інстанції ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року була призначена судова технічна експертиза, на вирішення якої поставлено питання: який час виконання рукописних записів та підпису в розписці, датованої 17 квітня 2016 року.

Експерти КНДІСЕ у висновку від 10 червня 2022 року №36199/21-34 встановили, яким приладом виконана досліджувана розписка, та пославшись на відсутність методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів та підписів, відповіді на поставлене судом питання (щодо визначення часу виконання рукописних записів у розписці) не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання (п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 1997 року №8).

Висновок експертів КНДІСЕ від 10 червня 2022 року №36199/21-34 за результатами проведення судової технічної експертизи документів у справі №495/5081/20, призначеної ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року, є неповним, оскільки експерти не відповіли на поставлене судом питання.

Таким чином, задовольняючи клопотання ОСОБА_5 про проведення додаткової судової технічної експертизи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Висновок експертів КНДІСЕ від 10 червня 2022 року №36199/21-34 за результатами проведення судової технічної експертизи документів у справі №495/5081/20, призначеної ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року, є неповним, оскільки експерти не відповіли на поставлене судом питання.

Згідно ч. 3 ст. 103 ЦПК України, експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд.

З листа Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25 серпня 2023 року, вих. №470-0-11.34-23 вих. вбачається, що судова технічна (фізико-хімічна) експертиза давності виконання і підписання документів проводиться ОНДІСЕ із залученням фахівця (експерта), що має спеціальні знання у галузі хімії, інструментальних методів дослідження матеріалів, речовин і виробів, та який відповідає вимогам ст. 72 ЦПК України, є належним суб`єктом експертної діяльності.

На підставі викладеного, суд вірно визнав за доцільне проведення експертизи доручити судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на підставі п. 1.8 Інструкції, за якою експертизи та дослідження проводяться фахівцями, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності і внесені до Державного реєстру атестованих судових експертів, попередивши експерта про кримінальну відповідальність за давання свідомо помилкового висновку або за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у відповідності зі ст. ст. 384, 385 КК України, та роз`яснивши сторонам право заявляти відвід експертам та у разі необґрунтованості висновку експертів клопотати про призначення повторної експертизи.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (п. 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе