Справа № 747/530/25
Провадження № 2/747/265/25
РІШЕННЯ

іменем України

08.12.2025 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Талалаївської селищної ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що матір`ю позивача ОСОБА_1 була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її матір`ю була ОСОБА_3 , якій на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . У даному будинку ОСОБА_3 проживала до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з дочкою ОСОБА_4 . Але у відділі «Центр надання адміністративних послуг «Талалаївської селищної ради відсутні архівно-картотечні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , а також відсутні електронні відомості в «Реєстрі територіальної громади». З серпня 2001 року ОСОБА_4 у зв`язку з хворобою фактично проживала без реєстрації по АДРЕСА_2 разом з сином позивачем ОСОБА_1 , який здійснював догляд за нею. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. До дня своєї смерті вона була зареєстрована по АДРЕСА_1 , хоча там не проживала. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А1-1, прибудови а2-1, в2-1, сараю Б1-1, Д1-1, літньої кухні В1-1, погреба пг, колодязя 1, загальною площею 72, 0 кв.м, житловою 28, 8 кв.м. До цього часу право власності на будинок зареєстроване за ОСОБА_5 . З метою оформлення спадщини на житловий будинок позивач звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Тому представник позивача позивач просить суд встановити юридичний факт, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживав разом з матір`ю ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 ; та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка була спадкоємцем та прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 01 жовтня 2025 року відкрито загальне позовне провадженя та призначено підготовче судове засідання на 07 листопада 2025 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 07 листопада 2025 року закрито підготовче провадженя та призначено справу до розгляду по суті на 08 грудня 2025 року. Крім того, на підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу відомості про коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача надала до суду заяви про розгляд справи без її участі т а без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача Талалаївської селищної ради в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнають.

Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 93 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.41); спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 76 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.42) Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , в графі «Мати» зазначено ОСОБА_3 (російською мовою) (а.с.46) Згідно копії свідоцтва про одруження від 24.01.1950 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб 24 січня 1950 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_8 (а.с.47) Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , в графі «Мати» зазначено ОСОБА_4 (а.с.48) Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Талалаївської селищної ради від 23.06.2025 ОСОБА_4 до дня смерті була зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.49). Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Талалаївської селищної ради від 12.08.2025 у відділі відсутні архівно-картотечні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , 1901 року народження (а.с.51) Згідно довідки Талалаївської селищної ради від 21.08.2025 ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала по АДРЕСА_3 разом з сином ОСОБА_1 (а.с.50) Згідно Акту про встановлення факту проживання від 19.08.2025року, складеного депутатом Талалаївської селищної ради та сусідами жителями 2-го пров Енергетиків в селищі Талалаївка, ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала фактично без реєстрації разом з її сином ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , який здійснював догляд за хворою матір`ю (а.с.53) Згідно повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» від 13.06.2025 року станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.40) На замовлення ОСОБА_1 13 червня 2025 року Прилуцьким МБТІ виготовлений технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Згідно даного технічного паспорту домоволодіння за вказаною адресою складається з житлового будинку А1-1, прибудови а2-1, в2-1, сараю Б1-1, Д1-1, літньої кухні В1-1, погреба пг, колодязя 1, загальною площею 72, 0 кв.м, житловою 28, 8 кв.м. (а.с.34-38) Згідно звіту про оцінку майна від 21.08.2025 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 81 671 грн (а.с. 11-27) Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спадкові справи не заводились, що підтверджується повідомлення приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу від 10.11.2025 року, наданої нотаріусом на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Вирішуючи вимогу позивача про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом з матір`ю ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

На підставі ч.ч. 3, 5 ст 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із Актом про встановлення факту проживання від 19.08.2025 року, посвідченого депутатом Талалаївської селищної ради, який підписали сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вони підтверджують факт того, що на момент смерті ОСОБА_4 вона проживала разом з сином без реєстрації по АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення позивачки до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем своєю матір`ю - на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Згідно положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, оскільки позивач, як спадкоємець за законом першої черги, постійно проживав разом із спадкодавцем своєю матір`ю - на час відкриття спадщини до дня її смерті, то він вважається таким, що прийняв спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання позивача з матір`ю є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка була спадкоємцем та прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено ст. 1218 ЦК України. Статтею 1258 ЦК встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Як було встановлено в ході судового розгляду позивач являється спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , оскільки являється її сином, інших спадкоємців немає.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 згідно діючого на час оформлення права власності в передбаченому законом порядку набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Дане право успадкувала її дочка ОСОБА_4 фактом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформила його належним чином. В свою чергу позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_4 набув права власності на даний будинок, але відсутній правовстановлюючий документ на нього.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідачем у справі є Талалаївська селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки відповідачем надано заяву про визнання позову ОСОБА_1 , який являється єдиним спадкоємцем після смерті матері, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 328, 392, 1216-1218, 1297 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 200, 206, 265, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Талалаївської селищної ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_5 ), на час відкриття спадщини разом з матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 - житловий будинок А1-1, прибудову а2-1, в2-1, сарай Б1-1, Д1-1, літня кухня В1-1, погріб пг, колодязь в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання учасниками справи копії рішення.

Суддя Л.В.Тіщенко