РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2024 року позивачем ОСОБА_1 подано до Рівненського міського суду позовну заяву до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2016 року. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує на те, що згідно судового наказу від 11.09.2023 року на користь відповідачки із нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи із 20.07.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що крім дочки ОСОБА_3 у нього є ще дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для утримання якої рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року з нього також стягуються аліменти. Також він перебуває у шлюбі і має у цьому шлюбі ще дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Просив суд змінити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі судового наказу від 11.09.2023 року на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки з 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на тверду грошову суму у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Теперик О.В. зазначає, що позов про зменшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення може бути тільки за позовом одержувача аліментів. Також останній не надав суду жодного доказу того, що його матеріальинй стан змінився/погіршився та те, що отримує пенсію в розмірі більше 10000 грн., що передбачено ст.192 СК України.

Позивач та представник відповідача подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 грудня 2016 року до 19 жовтня 2023 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 30 листопада 2022 року вбачається, що у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .( а.с.11)

Судом також встановлено, що заочним рішенням Синельківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2023 року шлюб між сторонами розірвано.( а.с.12)

Також, як слідує з матеріалів справи у ОСОБА_1 є дитина від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).( а.с.15)

Луцьким міськрайонним судом Волинської області 06 квітня 2016 року було видано рішення, яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 13-14)

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 06 років до 18 років становить 3198 грн.

Згідно довідки № 227 від 19.09.2024 виданої для ОСОБА_2 , питаннями в загальноосвітньому навчальному закладі учениці ОСОБА_3 займається виключно мама.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог, позивач покликається на те, що судом при винесення судового наказу не було враховано, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, відтак вважає, що у нього змінилися та зросли потреби, тобто змінився його матеріальний стан, отже є, підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів, а також для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Однак, не надав суду будь яких належних та допустимих доказів того, що його матеріальний стан погіршився, з матеріалів справи не вбачається, що позивач змінив місце роботи чи його заробітна плата зменшилась.

Крім того, обставини, на які покликається позивач, як на підстави зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на підставі судового наказу № 569/13207/24, виданого 11 вересня 2023 року, а саме наявність у нього ще двох неповнолітніх дітей, існували на момент винесення судового наказу,а отже не змінились на час подання позовної зяви про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Проте, наявність у позивача дитини від двох інших шлюбів не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що після видачі Рівненським міським судом Рівненської області судового наказу у справі № 569/13207/23 від 11.09.2023 року змінився сімейний або матеріальний стан позивача.

Необхідно також констатувати, що у відповідності ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

ОСОБА_2 , при подачі заяви про видачу судового наказу просила стягнути аліменти у частці від доходу, тому суд стягнув аліменти в розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) ОСОБА_1 , останній у позовній заяві, просить зменшити розмір аліментів та стягувати їх у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн, однак законодавець правом вибору способу стягнення аліментів наділяє лише особу, з якою проживає дитина, в даному випадку це відповідач ОСОБА_2 , яка просила стягувати аліменти у частці від доходу, а позивач таким правом не наділений.

Суд також враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо в іншій державі, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В матеріалах справи належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність дітей від двох інших шлюбів не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визначений у судовому наказі розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей від двох інших шлюбів без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2025 року.

Суддя Н.Г. Кучина