КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/4848/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3436/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до якої приєднався ОСОБА_1 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року, постановлену під головуванням судді Єросової І.Ю., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Наталі Олегівни про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та у власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Уманець Н.О. звернулась до суду з поданням, в якому, з урахування доповнень до подання, просила: визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме:

1) земельна ділянка, номер об`єкта нерухомого майна 227, площею 0.15 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), кадастровий номер :00:007:0019, за адресою: АДРЕСА_1 - у розмірі 1/2 частини;

2) житловий будинок загальною площею 37.8 кв.м., житловою площею15.7 кв.м., номер об`єкта нерухомого майна 227, за адресою АДРЕСА_1 - 1/2 частини;

3) транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1999смЗ, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27 листопада 2021 року серії НОМЕР_2 та номерний знак НОМЕР_3 - у розмірі 1/2 частини;

4) транспортний засіб марки ВМW Х5, чорного кольору, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2993см3, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 07 квітня 2021 року серії НОМЕР_5 та номерний знак НОМЕР_6 - у розмірі 1/2 частини;

5) марки МАZDА СХ-5, білого кольору, 2020 року випуску, об`єм двигуна 1998смЗ, номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10 вересня 2020 року серії НОМЕР_8 та номерний знак НОМЕР_9 - у розмірі 1/2 частини;

та у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а саме:

6) квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 65.4 кв.м., житлова площа 41.5 кв.м., - у розмірі 1/4 частини (т. 1 а.с. 1-7, 100-105).

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця перебувають виконавчі листи № 759/16556/17, видані Святошинським районним судом м. Києва 16 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди та витрат по сплаті послуг експерта на загальну суму 1 624 710 грн., та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди та витрат по сплаті послуг експерта на загальну суму 1 624 710 грн.

Постановою приватного виконавця Уманець Н.О. від 02 січня 2023 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження № НОМЕР_11. Загальна сума стягнення по зведеному виконавчому провадженню з урахуванням основних винагород приватного виконавця складає 3 574 362 грн. Приватним виконавцем під час виконання направлені ряд запитів щодо наявності майна у боржника.

Як зазначала приватний виконавець, боржник ухиляється від виконання рішення суду та законних вимог виконавця, заборгованість боржником не погашена, рішення суду не виконано.

Вказувала, що ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 18 червня 2011 року. Земельна ділянка :00:007:0020 за адресою: АДРЕСА_1 придбана 09 серпня 2021 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу. Земельна ділянка :00:007:0019 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 придбана 09 серпня 2021 року зареєстрована за ОСОБА_2 . Вказане майно придбане ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 09 серпня 2021 року. Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, вказане майно є спільним майном подружжя, а відтак 1/2 частина належить ОСОБА_3 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 належить на праві власності з іншими членами родини.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернене стягнення (т. 1 а.с. 1-7, 100-105).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, - задоволено.

Визначено частку майна боржника ОСОБА_3 у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме:

1) земельна ділянка, номер об`єкта нерухомого майна 227, площею 0.15 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), кадастровий номер :00:007:0019, за адресою: АДРЕСА_1 - у розмірі 1/2 частини;

2) житловий будинок загальною площею 37.8 кв.м., житловою площею 15.7 кв.м., номер об`єкта нерухомого майна 227, за адресою АДРЕСА_1 - 1/2 частини;

3) транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1999смЗ, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27 листопада 2021 року серії НОМЕР_2 та номерний знак НОМЕР_3 - у розмірі 1/2 частини;

4) транспортний засіб марки ВМW Х5, чорного кольору, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2993см3, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 07 квітня 2021 року серії НОМЕР_5 та номерний знак НОМЕР_6 - у розмірі 1/2 частини;

5) марки МАZDА СХ-5, білого кольору, 2020 року випуску, об`єм двигуна 1998смЗ, номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10 вересня 2020 року серії НОМЕР_8 та номерний знак НОМЕР_9 - у розмірі 1/2 частини;

та у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а саме:

6) квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 65.4 кв.м., житлова площа 41.5 кв.м., - у розмірі 1/4 частини (т. 1а.с. 128-130).

Не погодившись із ухвалою районного суду, 28 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 , особи яка не приймала участі у розгляді справи - адвокат Тандир Д.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до Макарівського районного суду Київської області. Посилався на те, що прийнятою ухвалою вирішено питання про його права та обов`язки ОСОБА_1 , з огляду на те, що він є власником транспортного засобу марки HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , а це порушує його права власника(т.1 а.с. 146-150).

15 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О., в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (т. 1 а.с. 185-187).

21 лютого 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Тандира Д., який підтримував апеляційну скаргу в повному обсязі (т. 1 а.с. 205-207).

Постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року скасовано. Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та у власності подружжя залишено без розгляду (т. 1 а.с. 231-242).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_7 задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 80-89).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року підготовку справи до судового розгляду визнано закінченою. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду (т. 2 а.с. 95).

02 листопада 2024 року, не погодившись з ухвалою районного суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Кільбурт Д.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким подання приватного виконавця Уманець Н.О. повернути (т. 2 а.с. 100-118).

На обґрунтування скарги зазначав, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 червня 2011 року було укладено шлюб. До вступу в шлюб ОСОБА_2 мала певні особисті кошти, які в подальшому збирались вкладати в бізнес або на придбання особистого житла. В подальшому, на вказані кошти було придбано автомобілі, які на разі є об`єктом судового розгляду. Вказував, що чоловік ОСОБА_2 не мав жодних майнових претензій на вказане майно, оскільки щодо його поділу не звертався в суд. Таке майно було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , а відповідно, остання, як власник майна не мала та не могла мати обмежень щодо розпорядження належним їй майном. В подальшому, реалізуючи можливість кожного з подружжя на розпорядження власним майном, між подружжям було укладено 21 серпня 2024 року шлюбний договір, в якому визначили критерії управління спільним та особистим майном.

Вказував, що ОСОБА_2 як єдиний власник відчужив ТЗ Хюндай ОСОБА_9 , при цьому, останньому було надано докази, згідно яких вказаний ТЗ було придбано ОСОБА_2 у особисту власність. Враховуючи викладене, як при придбаванні вище згаданих ТЗ, так і при їх відчуженні, остання діяла виключно добросовісно, без мети завдання шкоди інтересам чи правам третіх осіб, а відтак, немає правової підстави та будь-кого доказу щодо спростування презумпції «добросовісного набуття». Вказані обставини не було досліджено судом.

Зазначав, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується за поданням державного чи приватного виконавця. Тобто, вказана норма констатує відсутність спору про право, та відсутність можливості спростування загальної преюдиції визначення спільної власності вказаної в СК України. Але, в той же час, Закон, як в процесуальному так і в матеріальному значенні, не містить вказівки, що до предметного чи територіального значення суду, який має розглянути таке подання.

Відповідно, Солом`янський районний суд м. Києва в ухвалі від 08.03.2023 року, якою справу було направлено до Святошинського районного суду м. Києва не мав та не міг мати процесуальних підстав для застосування Розділу VІ ЦПК України, оскільки в розумінні процесуального закону у разі зміни, припинення права на захист якого звертається особа, наявний спір про право.

Враховуючи, що оспорюванню ухвалою змінюються в більшій мірі її права, як єдиного власника майна, наявний спір про право, що має вирішуватися в порядку, встановленому ЦПК України, із застосуванням відповідних процесуальних положень (т. 2 а.с. 100-118).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року. Встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 27 листопада 2024 року (т. 2 а.с.121-122).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року підготовка справи до розгляду вважається закінченою. Об`єднано апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду (м. Київ, вул.Солом`янська,2-А)(т. 2 а.с. 123).

22 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Тандира Д.В. про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року (т. 2 а.с. 143-146).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року прийнято заяву представника ОСОБА_1 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та у власності подружжя (т. 2 а.с. 162-163).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. підтримав доводи апеляційних скарг і просив їх задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази.

Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений на зазначену ним поштову адресу та повідомленням його представника - адвоката під розписку. Факт належного сповіщення представник ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. в суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання.

Апелянт ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 27 лютого 2025 року була сповіщена 24 січня 2025 року повідомленням її представника - адвоката Кільбурт Д.М. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення.

Стягувачі ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , кожному окремо, були повідомлені на зазначену ними поштову адресу про що є відмітки працівників пошти про вручення адресатам поштового відправлення суду.

Третя особа ОСОБА_6 був повідомлений на зазначену ним поштову адресу про що є відмітки працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду.

Поштові повідомлення третіх осіб ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про розгляд справи судом 27 лютого 2025 року повернулись із відмітками працівників пошти та роздруківки трекінг-перевірки статусу відстеження поштових відправлень (трекінг-код) про відмову адресатів від отримання поштових повідомлень суду

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Уманець Н.О. про розгляд справи апеляційним судом 23 січня 2025 року і 27 лютого 2025 року була сповіщена повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення.

Третя особа ОСОБА_3 подав письмову заяву в якій заявив про визнання апеляційної скарги ОСОБА_10 повністю , розгляд справи просив провести за його відсутності.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кільбурт Д.М. подав письмову заяву з проханням розглянути справу за відсутності апелянта та її представника (т. 2 а.с. 127-140, 147-152, 155-156,159, 165-193, 195-212).

27 січня 2025 року від представника ОСОБА_8 - адвоката Сметана В.М. надійшла заява про відкладення розгляду справи призначеної на 28 січня 2025 року з посиланням на зайнятість в іншій справі саме 28 січня 2025 року, проте доказів поважності причин неявки до суду в наступне судове засідання - 27 лютого 2025 року представник ОСОБА_8 - адвокат Сметана В.М. не зазначив і не надав. При цьому, колегія суддів зауважила, що представник ОСОБА_8 - адвокат Сметана В.М. 27 січня 2025 року під особистий підпис ознайомився із матеріалами справи та був повідомлений про продовження призначення справи до розгляду з 23 січня 2025 року в наступне судове засідання - 27 лютого 2025 року, а 28 січня 2025 року справа до розгляду не призначалась і не розглядалась (т. 3 а.с. 197-200).

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що 28 листопада 2024 року розгляд справи був відкладений, 23 січня 2025 року по справі було продовжено перерву до 27 лютого 2025 року.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі за апеляційної скаргою ОСОБА_1 за таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий лист № 759/16556/17, виданий 16.12.2022 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення боргу в загальному розмірі 1 624 710.00 грн, з ОСОБА_3 (надалі - Боржник) на користь ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 8-10).

02 січня 2023 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені стягувачу для відома, боржнику-для виконання, ВП НОМЕР_13 (т. 1 а.с. 11-12).

Також на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий лист № 759/16556/17, виданий 16.12.2022 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення боргу в загальному розмірі 1 624 710.00 грн, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 22-23).

02 січня 2023 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені стягувачу для відома, боржнику-для виконання, ВП НОМЕР_14 (т. 1 а.с. 24-25).

Постановою приватного виконавця Уманець Н. О. від 02 січня 2023 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження № 770634799. Загальна сума стягнення по зведеному виконавчому провадженню з урахуванням основних винагород приватного виконавця складає

3 574 362,00 грн. Приватним виконавцем під час виконання направлені ряд запитів щодо наявності майна у боржника. (т. 1 а.с. 8, 13-21).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 9 від 24 січня 2023 року ОСОБА_3 перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 з 18 червня 2011 року (актовий запис №1318 від 18 червня

2011 року).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником на праві власності зареєстрована земельна ділянка, номер об`єкта нерухомого майна 227, площею 0,1202 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий

№ :00:007:0020. Зазначене майно було придбане ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 2510 від 09 серпня 2021 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 08 січня

2024 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, знято арешт з 1/2 частини земельної ділянки (справа

№ 370/542/23).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником квартири

АДРЕСА_3 , загальна площа 65,4 кв. м. житлова площа 41,5 кв. м. Власниками квартири також є ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована земельна ділянка, номер об`єкта нерухомого майна 227, площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № :00:007:0019, за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок загальною площею 37,8 кв. м, житловою площею15,7 кв. м, номер об`єкта нерухомого майна 227, за цією ж адресою.

Вищевказане майно було придбане ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу № 2507, 2508 від 09 серпня 2021 року.

В нотаріально посвідчених договорах купівлі-продажу № 2507, 2508

від 09 серпня 2021 року зазначено, що придбання цього нерухомого майна вчиняється ОСОБА_2 за письмовою згодою ОСОБА_3 , викладеною у заяві, справжність підпису ОСОБА_3 засвідчено приватним нотаріусом.

Крім того, ОСОБА_2 на праві власності належать транспортні засоби, а саме: автомобіль марки HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1999 см3, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27 листопада 2021 року, серії НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль марки ВМW Х5, чорного кольору, 2011 року випуску, об`єм двигуна 2993 см3, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу

від 07 квітня 2021 року серії НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер

НОМЕР_6 ; автомобіль марки МАZDА СХ-5, білого кольору, 2020 року випуску, об`єм двигуна 1998 см3, номер кузова НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10 вересня 2020 року, серії НОМЕР_8 державний реєстраційний номер НОМЕР_9 .

З 07 липня 2023 року автомобіль марки HYUNDAI SONATA, білого кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1999 см3, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27 листопада 2021 року, серії НОМЕР_10 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Право на оскарження судових рішень особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, передбачено також статтями 17, 18 ЦПК України.

Частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватися судом виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Аналогічного по суті висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15, а також Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14 та ухвалах від 20 січня 2021 року у справі № 202/2908/17, від 20 жовтня 2021 року у справі № 2-5986/11 та від 01 червня 2022 року у справі № 931/651/20.

Законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їхніх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 904/7274/17, від 09 липня 2019 року у справі № 01/1494

(14-01/1494), від 02 грудня 2020 року у справі № 712/13890/15, від 13 січня

2021 року у справі № 466/5766/13-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц, від 13 жовтня 2021 року у справі № 917/1697/20.

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і встановлення апеляційним судом, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції, є першочерговим завданням для апеляційного суду, але тільки в разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції (постанови Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 209/1817/19, від 04 квітня 2024 року у справі № 2-46/2010, від 05 червня 2024 року у справі

№ 607/12207/16-ц).

У постанові від 17 лютого 2020 року в справі № 668/17285/13-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року, ОСОБА_1 , який не приймав участі у справі, зазначав про порушення його права власності на автомобіль марки HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер

НОМЕР_3 .

На підтвердження свого права власності на спірний автомобіль, ОСОБА_1 до апеляційної скарги було додано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно з яким право власності на указаний вище автомобіль він набув 07 липня 2023 року.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб (пункти 47, 48 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 32/77т (провадження

№ 12-17гс21)).

Подібного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла також у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження

№ 12-158гс19, пункт 10.28) та в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі

№ 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19)).

Суд апеляційної інстанції, відкриваючи апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та поновлюючи останньому строк на апеляційне оскарження, урахував, що апеляційна скарга подається особою, яка не приймала участі у справі. Однак при розгляді справи по суті підлягають перевірки доводи апелянта із зазначенням у судовому рішенні які питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було вирішено при постановленні судом першої інстанції ухвали від 03 липня 2023 року.

Колегія суддів зауважує, що відчуження дружиною боржника спірного майна, щодо якого ухвалене судове рішення про визначення частки боржника у ньому, після постановлення такого рішення не відповідає критеріям добросовісності.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Для приватного права притаманна така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків.

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

Суди не повинні дозволяти, щоб їх використовували як інструменти нерівності й несправедливості.

Ухвала суду щодо виділення частки боржника ОСОБА_3 у нерухомому та рухомому майні, за виключенням автомобіля марки HYUNDAI SONATA, аніяким чином не стосується прав та інтересів ОСОБА_1 . Останній заявив щодо порушення його прав лише на вказаний автомобіль. Водночас і цей автомобіль йому не належав на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення у цій справі.

З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 у цій справі № 760/4848/23, який з огляду на положення частини 1 ст. 417 ЦПК України є обов`язковим для застосування у цій справі.

Цих обставин представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Тандир Д.В. в суді апеляційної інстанції не спростував.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч. 2 ст. 362 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 381 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року, у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Уманець Наталі Олегівни про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності та у власності подружжя - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 10 березня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова