Справа №443/81/25
Провадження №2/443/246/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 березня 2025 року м.Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - територіальна громада села Бережниця в особі Жидачівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт її постійного проживання разом із ОСОБА_3 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт належності ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_6 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_5 ; встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_6 ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 1,69 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 441; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 2,80 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_8 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 447.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,69 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7 від 31.05.1997 року. Згідно довідки Жидачівської міської ради № 807 від 12.11.2024 року, ОСОБА_4 дійсно проживав і був зареєстрований в с. Журавків до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_4 заповіту не посвідчувалося. На день смерті ОСОБА_4 разом з ним постійно проживала дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін. Зазначає, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадщину вона не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 2,80 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_8 від 31.05.1997 року. Також у склад спадщини входило право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 1,69 умовних кадастрових гектари, належне померлому її чоловікові ОСОБА_4 , згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7 від 31.05.1997 року, що вона фактично успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Жидачівської міської ради №808 від 12.11.2024 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в с. Журавків, але фактично постійно проживала у своєї дочки ОСОБА_1 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 посвідчено заповіт в користь ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено 18.03.2005 року за № 50. На день смерті ОСОБА_3 разом з нею були зареєстровані: родичка ОСОБА_2 , чоловік родички ОСОБА_8 , син родички ОСОБА_9 та дочка родички ОСОБА_10 . Зазначає, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 була її родичка ОСОБА_2 , однак вона спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняла у жоден із передбачених законом способів, оскільки ОСОБА_3 була лиш зареєстрована в с. Журавків Жидачівського району Львівської області, однак постійно проживала до моменту своєї смерті у своєї дочки ОСОБА_1 . Оскільки вона постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

17.12.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на земельні частки (паї), що належали померлій і є спадковим майном.

Також, зазначає, що оскільки зареєстроване її місце проживання відмінне від місця проживання спадкодавця, то для визнання права позивачки на спадкове майно потрібно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, вона не може оформити прийняту нею спадщину в нотаріальному порядку, оскільки не має змоги пред`явити оригінали правовстановлюючих документів, а саме сертифікатів на право на земельні частки (паї), через їх втрату, а також наявні певні розбіжності у написанні прізвищ та імен спадкодавців у свідоцтвах про смерть та у правовстановлюючих документах.

За таких обставин вона змушена звертатися до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу, а також з позовом про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 18.02.2025 року подала заяву, згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цією заявою повідомляє, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 вона не прийняла та на її оформлення не претендує, разом з тим не заперечує проти оформлення спадкових прав ОСОБА_1 . Також підтверджує, що між нею та ОСОБА_1 немає спору з приводу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 . Крім того просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник третьої особи - Жидачівської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за відсутності їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 20.01.1979 року в м.Ходорів, Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10 на звороті), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 24.08.1979 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області від 08.08.2017 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,69 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7 від 31.05.1997 року (а.с.18).

Згідно довідки Жидачівської міської ради № 807 від 12.11.2024 року, ОСОБА_4 дійсно проживав і був зареєстрований в с. Журавків до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_4 заповіту не посвідчувалося. На день смерті ОСОБА_4 разом з ним постійно проживала дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін (а.с.16).

Оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 була його дружина - ОСОБА_3 , а також його дочка - ОСОБА_1 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_1 спадщину за законом після смерті свого батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №79682102 від 10.01.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

Натомість ОСОБА_3 спадщину за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 від 29.11.2010 року, виданим Бережницькою сільської ради Жидачівського району Львівської області (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 2,80 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_8 від 31.05.1997 року (а.с.24).

Також у склад спадщини входило право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 1,69 умовних кадастрових гектари, належне померлому її чоловікові ОСОБА_4 , згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7 від 31.05.1997 року, що вона фактично успадкувала, але не оформила своїх спадкових прав.

За життя ОСОБА_3 , 18.03.2005 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем Бережницької сільської ради Жидачівського районну Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 50, згідно якого остання заповіла усе своє майно ОСОБА_2 (а.с.23).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №808 від 12.11.2024 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в с. Журавків, але фактично постійно проживала у своєї дочки ОСОБА_1 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 посвідчено заповіт в користь ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено 18.03.2005 року за № 50. На день смерті ОСОБА_3 разом з нею були зареєстровані: родичка ОСОБА_2 , чоловік родички ОСОБА_8 , син родички ОСОБА_9 та дочка родички ОСОБА_10 (а.с.21).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняла та на неї не претендує, що підтверджується поданою нею письмовою заявою (а.с.44).

Вказане також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №79682107 від 10.01.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Допитана як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що прізвище батька було « ОСОБА_4 », але після одруження із матір`ю його прізвище записали як « ОСОБА_4 ». Після смерті батька, вона забрала маму проживати до себе в м.Ходорів. Її батьки працювали в колгоспі, однак після їх смерті вона не змогла знайти сертифікати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дала покази про те, що позивач являється її сусідкою. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживала в селі Журавків разом із дочкою - ОСОБА_1 . Після смерті батька ОСОБА_1 забрала свою матір в м.Ходорів. Після смерті своєї матері, ОСОБА_1 похоронила її в с.Журавків.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки позивачка, яка спадщину за законом після смерті своєї матері, фактично прийняла, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформила.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №118/02-31 від 17.12.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.26).

Крім того, позивачкою самостійно виявлено, що наявні певні розбіжності у правовстановлюючих документах та свідоцтвах про смерть спадкодавця, а саме у написанні прізвища " ОСОБА_4 "-" ОСОБА_4 " та у написанні ім`я спадкодаця « ОСОБА_3 » - « ОСОБА_3 ».

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті.

Згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Як вбачається із довідки Жидачівської міської ради №85 від 10.02.2025 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Журавків Жидачівського району Львівскої області та ОСОБА_6 на яку видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_8 від 31.05.1997 року, одна і та ж особа (а.с.38).

Згідно довідки Жидачівської міської ради №86 від 10.02.2025 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Журавків Жидачівського району Львівскої області та ОСОБА_5 на якого зареєстровано та видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_7 від 31.05.1997 року, одна і та ж особа (а.с.39).

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами, та показами свідків достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем -ОСОБА_3 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт належності ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_6 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_5 » та факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_6 », а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено, що відповідачем не заперечується.

Доказом того, що покійний ОСОБА_4 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 441, площа земельної ділянки - 1,69 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської державної адміністрації від 30.05.1997 року №333, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №3998/15-24 від 29.11.2024 (а.с.18).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_5 у відділі не зареєстровано.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_8, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 447, площа земельної ділянки -2,80 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської державної адміністрації від 30.05.1997 року №333, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №3998/15-24 від 29.11.2024 (а.с.24).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (пай), які розташовані на території Бережницької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнала,суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_3 у м. Ходорів Жидачівського району Львівської області, на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт належності ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_6 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_5 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 від 31.05.1997 року, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 1,69 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_7 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 441.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бережницької сільської ради, площею 2,80 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_8 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №333 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 447.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка