Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1981/24 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б.
Категорія 68 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 274/1981/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, та визначення способу участі батька у вихованні дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. у місті Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, шляхом визначення способу участі у вихованні та спілкуванні із дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такий графік зустрічей батька з дитиною:

- кожну суботу та неділю з 9-ї години ранку по 18-ту годину вечора за місцем проживання батька без присутності матері;

- кожну середу місяця з 09 години ранку до 16 години дня без присутності матері;

- у державні та релігійні святкові дні, з 10-ї до 15-ї години без присутності матері;

- зустріч його з дитиною з 12-ї години по 15-ту годину на день народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - щороку без присутності матері;

- зустріч його з дитиною на мій день народження з 09 години ранку по 16 годину ІНФОРМАЦІЯ_4 - щороку без присутності матері;

- у літній період (з метою відпочинку та оздоровлення дитини) два тижні по домовленості з матір`ю дитини на період моєї відпустки - щорічно, протягом яких він, як батько зобов`язаний забезпечити харчування, проживання та оздоровлення дитини без присутності матері;

- у зимовий період (з метою відпочинку та оздоровлення дитини) по домовленості з матір`ю дитини на тиждень - щорічно без присутності матері;

- під час захворювання доньки - безперешкодне відвідування її в місці перебування (вдома, лікарні);

- зобов`язати відповідачку: про зміну фактичного місця проживання дитини, факти захворювання та лікування дитини, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста, та у разі виїзду за кордон надавати інформацію батькові дитини за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин;

- два рази на тиждень відводити дитину в садочок і забирати в присутності матері;

- при досягненні дитиною трьохрічного віку перебувати у батька у вихідні дні з ночівлею.

Позов мотивував тим, що сторони з 2017 року перебували у цивільному шлюбі. 22 лютого 2022 року зареєстрували шлюб.

Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 . 17 серпня 2023 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказував, що через три тижні після народження дитини, ОСОБА_2 вийшла на роботу, працювала приватним підприємцем. З трьох тижнів від народження до трьох місяців дитину доглядав він, у подальшому догляд дитини здійснювала його мати. Також і у вихідні дні та у період відпустки догляд дитини здійснював позивач. Відповідачка, із народження до року та семи місяців доглядом за донькою майже не займалася. На сьогоднішній день, з її слів, дитину доглядає нянька, а вона постійно на базарі. У вересні 2023 року дитина проживала у його батьків, адже відповідачка їздила до Польщі. Його мати зранку їздила в смт. Гришківці і там цілий день доглядала ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , сина колишньої дружини від першого шлюбу.

У березні 2023 стосунки між сторонами припинилися. З червня 2023 року відповідачка привозила дитину для догляду до його батьків, забирала її ввечері після роботи.

29 грудня, коли позивач був на роботі, колишня дружина приїхала та забрала ОСОБА_3 , звинувативши його матір у поганому догляді за дитиною. Він неодноразово просив відповідачку надати йому дитину для спілкування у вихідні дні, так як в будні дні він часто працював допізна, однак вона дитину не дає, створює перешкоди у спілкуванні з дитиною. Між сторонами триває конфлікт. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір, призводять лише до конфліктів.

Також він звертає увагу на те, що виконання рішення виконавчого комітету Гришковецької селищної ради № 28 від 14 лютого 2024 року "Про затвердження висновку про розв`язання спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини та визначення порядку побачень з дитиною" ОСОБА_2 ігнорує, мотивуючи тим, що виконання цього рішення є необов`язковим, та має рекомендаційний характер.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , визначивши такі способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, а саме:

- кожні перші та треті вихідні (субота, неділя) місяця з 9:00 години ранку по 17:00 годину вечора за місцем проживання батька без присутності матері, з урахуванням режиму дня дитини;

- зустріч з дитиною з 9:00 год по 12:00 годину на день народження ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 - щороку, без присутності матері з урахуванням режиму дня дитини;

- зустріч з дитиною з 9:00 години ранку по 12:00 годину на його день народження ІНФОРМАЦІЯ_4 - щороку, без присутності матері з урахуванням режиму дня дитини ;

- у літній період (з метою відпочинку та оздоровлення дитини) під час його відпустки на два тижні за домовленістю з матір`ю дитини - щорічно, протягом яких він, як батько зобов`язаний забезпечити харчування, проживання та оздоровлення дитини без присутності матері з урахуванням режиму дня дитини ;

- у зимовий період (з метою відпочинку та оздоровлення дитини) за домовленістю з матір`ю дитини на тиждень - щорічно, без присутності матері з урахуванням режиму дня дитини;

- під час хвороби доньки - зустрічі і спілкування в лікарні, а вдома - по відеозв`язку з урахуванням режиму дня дитини.

- зобов`язати відповідача повідомляти: про зміну фактичного місця проживання дитини, факти захворювання та лікування дитини, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста, та у разі виїзду за кордон надавати інформацію батькові дитини за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин;

- два рази на тиждень відводити дитину в садочок і забирати в присутності матері.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити наступні способи участі батька у вихованні дитини:

- кожну суботу місяця з 16-ї до 18-ї години у присутності матері в громадському місці (дитячий майданчик, парк, кафе, тощо);

- у день народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3 щороку, у присутності матері з 10-ї до 12-ї години;

- зустріч позивача на його день народження з 10-ї до 12-ї години ІНФОРМАЦІЯ_4 у присутності матері, вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що місцевим судом порушено вимоги статті 155 СК України та частини першої-третьої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства». При ухваленні рішення суд вирішив, що батьківські права можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Вказує, що судом не враховано розпорядок дня малолітньої дитини та поняття гігієнічні потреби дівчинки, оскільки відповідно до розпорядку дня всіх дошкільних закладів, особливо ясельних груп, обід дітей відбувається з 12-00 до 12-30 години, денний сон з 12-30 до 15-00 години. Тому при врахуванні часу побачень, суд повинен виходити з потреб дитини в їжі та відпочинку, а не в бажанні батьків.

Також, судом не враховано, чи зможе батько при призначенні побачень у вихідні виконати гігієнічні процедури дівчинки. Вважає, що дитина в вихідні дні має право відпочити в суботу та неділю і не повинна в 09-00 вже перебувати за межами свого місця проживання. Тобто суд вважає, що відпочинок дитини не є для неї головним та пріоритетним та запорукою розвитку, росту та здоров`я.

Крім того, судом не враховано графік роботи батька, так як в описовій частині рішення є посилання на пояснення батька та його родичів «я прийшов після нічної зміни». Питання графіку роботи батька взагалі не досліджувалось при прийнятті рішення, чи працює він у вихідні дні.

Зазначає, що для неї є незрозумілим час виконання способу виховання «два рази на тиждень відводити дитину в садочок і забирати в присутності матері». Адже графік роботи дошкільного навчального закладу з 07-30 до 18-00 години, тому виникає незрозумілість виконання даного зобов`язання, воно виконується на вимогу батька, за домовленістю з матір`ю. Тому вважає, що судом враховано тільки пріоритет батька.

Визначення порядку участі батька у вихованні дитини у спосіб, про який просить позивач, а саме дві суботи та неділі поспіль є неприйнятним, оскільки порушуються права дитини на спілкування з матір`ю у вільний від занять у дитячому садочку час.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні відповідач та її представник - адвокат Вознюк О.М. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити і надали пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.

Позивач апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції вважає обґрунтованим і законним, яке повинно бути залишеним без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що зазначений спосіб участі батька у вихованні дитини, відповідатиме розумному балансу участі батька та матері у вихованні дитини, якнайкращим інтересам дитини та її віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, але вважає за необхідне внести певні зміни у судове рішення з огляду на таке.

Установлено, що сторони, шлюб між якими розірвано, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.56).

Рішенням виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області від 14 лютого 2024 року № 28, затверджено висновок про розв`язання спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини та визначення порядку побачень з дитиною (а.с.20).

Висновком визначено, що: матері дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 слід не створювати безпідставних перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 Батькові ОСОБА_1 брати участь у вихованні дитини ОСОБА_3 відповідно до порядку побачень:

- кожні перші та треті вихідні (субота, неділя) місяця з 09-00 год до 17-00 год за місцем проживання батька без присутності матері;

- щосереди з 09-00 год до 17-00 год у присутності матері.

Батькові ОСОБА_1 під час зустрічей з дитиною дотримуватися її режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку та задовільного стану здоров`я дитини. Попереджати за добу матір про можливість спілкування з дитиною та повідомляти про місцезнаходження дитини. Вчасно повертати дитину матері не пізніше 18-00 год. Рекомендовано батьку ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її (а.с.21-22).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку чи бабі спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з дитиною, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, врахувавши права та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , недосягнення між сторонами згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано при ухваленні рішення розпорядок дня малолітньої дитини, необхідність виконання гігієнічних процедур дівчинки, а також не було досліджено графік його роботи, колегія суддів вважає непоґрунтованими, виходячи з наступного.

У судовому засіданні відповідачка не заперечувала факт того, що після народження дитини вона працювала, а доньку доглядав позивач та його матір. Останні виконували всі необхідні дії, які пов`язані із доглядом новонародженої дитини. Тому, у колегії суддів, враховуючи встановлені обставини справи, немає сумнівів щодо того, що позивач за відсутності відповідачки належним чином у визначений судом час зможе виконати всі необхідні гігієнічні та інші процедури, які потребує дитина такого віку.

Крім того, в апеляційному суді був досліджений графік роботи позивача, який підтверджується довідкою за № 15 від 23 січня 2025 року, виданою ДП «Ритм» ТОВ «Рост», де працює ОСОБА_1 на посаді старшого оператора на автоматичних та напівавтоматичних лініях у деревообробленні.

Як встановлено, згідно вказаного графіка роботи у позивача відсутні перешкоди у можливості забезпечити виконання рішення суду першої інстанції щодо його участі у вихованні та спілкуванні із донькою.

Приймаючи до уваги, що особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а також те, що батько опікувався та доглядав доньку із самого народження, колегія суддів вважає, що його спілкування у визначений час із дитиною без участі матері не порушує інтересів, як дитини, так і відповідачки.

Подібного висновку у своїх рішеннях і дійшов Верховний Суд, який зазначений у постановах від 28 січня 2019 року у справі № 619/3051/17 та від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18.

Враховуючи вище викладене, для усунення наявного протиріччя в оскаржуваному рішенні, колегія суддів вважає за необхідне виключити із резолютивної частини судового рішення наступне словосполучення: «два рази на тиждень відводити дитину в садочок і забирати в присутності матері».

Також, у судовому рішенні на відповідача судом покладено обов`язок повідомляти ОСОБА_1 : про зміну фактичного місця проживання дитини, факти захворювання та лікування дитини, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста, та у разі виїзду за кордон надавати інформацію батькові дитини за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин.

Приймаючи до уваги рівність батьків у своїх правах та обов`язках по відношенню до спільної дитини, апеляційний суд зазначені вище зобов`язання покладає і на самого позивача у період перебування із ним малолітньої дитини.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що визначений спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлений графік побачень є справедливим, не порушує принцип рівності прав батьків. Згідно з визначеним графіком спілкування позивача з дитиною часу достатньо, щоб існував необхідний контакт з дитиною, яка з батьком не проживає.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, ставлення до батька, сторони не позбавлені у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні малолітньої доньки, що буде відповідати, насамперед, якнайкращим інтересам дитини.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України доповненню та зміні лише у резолютивній його частині.

У решті судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не убачається.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга задоволена частково, із позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги в розмірі 181,68 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2024 року після абзацу другого доповнити абзацом третім наступного змісту:

«Зобов`язати ОСОБА_6 у період перебування із ним дитини негайно повідомляти ОСОБА_2 про зміну фактичного місця перебування дитини, факти захворювання та її лікування, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста та у разі виїзду за кордон надавати інформацію матері дитини за допомогою телефонного, електронного зв`язку на наступний день з дня настання таких обставин».

Відповідно абзаци третій, четвертий та п`ятий вважати абзацами четвертим, п`ятим та шостим.

Виключити із резолютивної частини рішення наступне словосполучення: «два рази на тиждень відводити дитину в садочок і забирати в присутності матері».

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 181,68 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 07 березня 2025 року.