ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9606/25 Справа № 173/1836/25 Суддя у 1-й інстанції - Кожевник О. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Заніздра Андрія Петровича на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2025 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що 04 березня 2025 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області по справі № 173/3254/23 частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі матері у вихованні дитини та 17.06.2025 видано виконавчий лист щодо визначення ОСОБА_1 способів її участі у вихованні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним.

01.07.2025 державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсановим С.І. прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає дії з повернення виконавчого документу неправомірними.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2025 року скаргу задоволено частково та ухвалено скасувати повідомлення від 01.07.2025 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсановим С.І. В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (пункт 7 частини лютого четвертої статті лютого 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Разом з цим, у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 01.07.2025 державним виконавцем як підставу повернення виконавчого листа зазначено, що виконавчий документ не передбачає заходи примусового виконання рішення з посиланням на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», проте виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на що суд звертає увагу державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину ухвали виключивши з неї наступні абзаци: «Суд погоджується з доводами викладеними в заперечення на скаргу державним виконавцем та боржником, щодо змісту виконавчого документа, яким не зазначено про дії зобов`язального характеру, які мав би вчинити боржник на користь стягувача. Разом з цим, у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 01.07.2025 державним виконавцем як підставу повернення виконавчого листа зазначено, що виконавчий документ не передбачає заходи примусового виконання рішення з посиланням на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», проте виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на що суд звертає увагу державного виконавця.», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення рішення, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, та надаючи оцінку правомірності дій державного виконавця, суд першої інстанції не застосував ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до неправильного викладення преюдиційних обставин.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що по цивільній справі 173/3254/23 ухвалено рішення щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі матері у вихованні дитини, яким ухвалено зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не чинити перешкод ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 , не чинити перешкод у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_2 спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- до досягнення сином 14 - річного віку, у присутності батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , або іншого члена сім`ї, при бажанні будь-кого із батьків за участі психолога, в день народження дитини, в святкові дні з 10 до 14 години, а також в період перебування матері на території держави Україна, в буденний день - у вільний для дитини від навчання та додаткових занять час протягом чотирьох годин, у вихідні та святкові дні з 10 до 17-00 години, з попереднім погодженням кількості буденних та вихідних днів між батьками, на території держави, Україна, за місцем проживання дитини в межах населеного пункту, де проживає або перебуває дитина, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів, в шкільних та інших навчальних закладах у вільний від навчального процесу час, з можливістю відвідування дитячих свят, спортивних та інших змагань в період їх проведення, за попередньою домовленістю з батьком не пізніше ніж за три дні з урахуванням стану здоров`я та самопочуття дитини;

- після досягнення сином 14 - річного віку, без присутності батька, в день народження дитини та в святкові дні з 10 до 16 години, в період канікул протягом 5-10 ти днів за погодженням між батьками і дитиною, в період перебування матері на території держави Україна з погодженням часу та кількості днів між батьками з урахуванням бажання та зайнятості дитини, в межах населеного пункту, де проживає або перебуває дитина, за попередньою домовленістю з батьком не пізніше ніж за три дні.

- шляхом вільного спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку у вільний від занять, відвідування гуртків та інших обов`язкових для дитини занять час, підготовки до навчальних занять в межах загальноприйнятого часу для спілкування з урахуванням самопочуття та стану здоров`я дитини.

26.06.2025 ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано заяву про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, виданого 17.06.2025 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області по цивільній справі 173/3254/23 (провадження 2/173/50/2025), який 01.07.2025 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернено стягувачу.

Із матеріалів доданих до заперечення на скаргу державним виконавцем вбачається, що до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), надійшли дві заяви про відкриття виконавчого провадження, до яких додано виконавчий лист № 173/3254/23 від 21.05.2025 року, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області про зобов`язаня ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та виконавчий лист № 173/3254/23 від 17.06.2025 року, виданий Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області про визначення ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина.

16.07.2025 року державним виконавцем Кірсановим С.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню № 78487880, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 зобов`язаний не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (пункт 7 частини лютого четвертої статті лютого 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Разом з цим, у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 01.07.2025 державним виконавцем як підставу повернення виконавчого листа зазначено, що виконавчий документ не передбачає заходи примусового виконання рішення з посиланням на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», проте виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», на що суд звертає увагу державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Згідно з ст. 64-1 ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до пунктів 8 - 11 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5, затвердженої Міністерства юстиції України від 02.04.2012 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 5 закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених випадках Закону України «Про виконавче провадження» на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно розділу ІІІ Наказу Міністерства юстиції України 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 виконавчий документ у паперовій формі повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

За умовами п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (пункт 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Доводи апеляційної скарги про те, що під час ухвалення рішення, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, та надаючи оцінку правомірності дій державного виконавця, суд першої інстанції не застосував ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до неправильного викладення преюдиційних обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи враховані всі вимоги чинного законодавства.

ВДВС є уповноваженим органом приймати для примусового виконання виконавчі документи чи не приймати їх з підстав, визначених чинним законодавством України. Здійснюючи делеговані йому функції в цій частині, діє як суб`єкт владних повноважень, рішення, дії або бездіяльність якого, його посадових осіб, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити у порядку, встановленому законом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заніздра Андрія Петровича залишити без задоволення.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 02 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова