Справа №333/9580/24
Провадження № 2/333/946/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника третьої особи: Савенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини батьком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовується наступним.

28 грудня 2007 року між ним та відповідачко був укладений шлюб, який зареєстровано Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружні відносини між Позивачем та Відповідачем припинилися більше року тому. Причиною тому стали різні погляди на спільне життя, загострення воєнного стану, у зв`язку з чим вона вирішила виїхати за кордон України. З цього часу з Відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Їх донька ОСОБА_3 не підтримала відповідачку в її намірах виїхати разом з нею за кордон та почати там нове життя. З того часу вони з донькою проживають в двох за адресою: АДРЕСА_1 .

29.08.2024 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя у справі № 333/6083/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 було винесено рішення про розірвання шлюбу зареєстрованого 28.12.2007 Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1281. Вказане рішення набрало законної сили 01.10.2024 року.

Після розірвання шлюбу він з відповідачкою дійшли згоди про те, що донька буде проживати з ним у належній йому на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_2 . Таке рішення обумовлене тим, що Відповідач повідомила, що бажає проживати за кордоном на постійній основі, а шлюбні відносини з позивачем, суперечать інтересам Позивача та Відповідача.

Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_3 фактично мешкає з Позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

З червня 2022 року Позивач фактично самостійно виховує свою доньку ОСОБА_3 , утримує, забезпечує її навчання, повноцінний розвиток та дозвілля. За час проживання вдвох з дочкою, Позивач помітив, що колишня дружина почала значно менше спілкуватися з донькою, не цікавиться її життям не бере участі в її вихованні не надає коштів на її утримання. Позивач напроти забезпечує всі потреби доньки, в тому числі фінансові.

Позивач ОСОБА_4 є діючим працівником Національної поліції України, та приймає безпосередню участь в стримуванні агресії Російської Федерації проти України, захисті України її кордонів та територіальної цілісності. Позивач своєчасно оновив облікові дані в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ставить свої інтереси вище інтересів своєї дитини. Залишила її на повне утримання батька не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Не бере участі у забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Не приймає участі в підготовці дитини до самостійного життя.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд:

Встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження, сторонам та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті справи.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, з підстав, заявлених в позові.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи обізнана. До суду надійшла її заява, в якій вона зазначила, що на теперішній час перебуває за межами України, найближчі два-три роки повертатися в Україну не планує, в зв`язку з чим не має можливість брати участь в судових засіданнях у справі, тому просить розглянути справу за її відсутності, рішення винести на розсуд суду.

Представник третьої особи органу опіки та піклування заперечувала відносно задоволення позовних вимог, вважає позов не обґрунтований.

В судовому засідання неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, сторони у справі є її батьками. Після розлучення з батьком її матір поїхала мешкати до Туреччини, де наразі продовжує проживати та не планує найближчим часом повертатися в Україну, оскільки працює там доглядальницею. В зв`язку з вищевказаним, ОСОБА_5 мешкає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Навчається в 11-му класі Запорізької гімназії №107. Зазначила, що їздила до мами в гості, але їй не сподобалось мешкати в Туреччині, тому мешкає з татом. Зазначила, що з мамою вона має гарні відносини, раз на тиждень вона з нею спілкується в телефонному режимі.

Вислухав пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, заслухав думку неповнолітньої дитини, відносно якої заявлені позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та інші докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

Сторони по справі з 28.12.2007 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2024 р. у справі №333/6083/24, яке набрало законної сили 01.10.2024 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 та копією вказаного судового рішення.

Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки ГУНП в Запорізькій області від 30.09.2024 р. з 07.11.2015 р. позивач проходить службу в Національній поліції України. З 10.11.2022 р. він перебуває на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. За місцем роботи характеризується позитивно: відповідальний, дисциплінований, сумлінний, ініціативний працівник, вимогливий та принциповий керівник.

Відповідно до довідки про доходи, виданої 01.10.2024 р. за місцем роботи позивача, останній за період з січня 2024 р. по вересень 2024 р. включно отримав дохід у вигляді заробітної плати на загальну суму 561 460,93 грн.

Згідно з довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ, станом на 30.09.2024 р. ОСОБА_1 не притягувався до кримінальної відповідальності.

Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та військово-облікового документа позивача, останній від 08.08.2018 р. Комунарським РВК зарахований у запас, з 09.07.2024 р. взятий на військовий облік.

З копії договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2023 р., посвідченого приватним нотаріусом, витягів з Державного реєстру речових прав, вбачається, що позивач та його неповнолітня донька придбали у спільну часткову власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є власником 35/100 частки квартири, його неповнолітня донька 65/100 частки цієї квартири.

Відповідно до довідки, виданої Запорізькою гімназією від 01.10.2024 р. ОСОБА_3 з 11.03.2008 р. навчається у даному закладі, наразі є ученицею 11-го класу цього закладу.

Згідно з довідкою, виданою ОСББ «Новокузнецька 57» 04.11.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають позивач та його неповнолітня донька ОСОБА_3 , 2008 р.н.

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру від 14.11.2024 р. місце проживання відповідачки з 08.08.2024 р. зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного органом опіки та піклування 15.01.2025 р., під час виходу за зареєстрованим місцем проживання відповідачки не вдалося обстежити умови її проживання, оскільки двері ніхто не відкрив, під час опитування її сусіда не вдалося підтвердити чи спростувати факт проживання відповідачки за цією адресою.

Відповідно до довідки від 08.01.2025 р. виданої Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, позивач ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , та ОСОБА_3 , 2008 р.. яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, складеного органом опіки та піклування 14.02.2025 р., під час виходу за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за цією адресою мешкає позивач та його неповнолітня донька ОСОБА_5 . Зі слів позивача вихованням та утриманням дитини займається він самостійно, матір дитини перебуває за межами України. Неповнолітня ОСОБА_5 забезпечена всім необхідним.

З копій платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що в період з вересня 2023 р. по жовтень 2024 р. відповідач систематично здійснював на картку своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5 щомісячні грошові перекази в різних сумах (від 1000 грн. до 30000,00 грн.), призначення платежу формальне переказ власних коштів.

З копії паспорту відповідачки ОСОБА_6 вбачається, що в період з жовтня 2022 р. по жовтень 2024 р. вона здійснювала тривалі поїздки до країн Європи, Туреччини, крайня відмітка станом на день подання цього позову виїзд 18.10.2024 р. до Туреччини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він з 2011 р. мешкає по сусідству з позивачем. Йому відомо, що наприкінці літа 2024 р. дружина позивача сказала, що вони будуть розлучатися. Після літа свідок її не бачив. Донька проживає з позивачем, інколи їх зустрічає, вони спілкуються. Вдома у них не був.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що він є другом позивача з дитинства. Йому відомо, що сторони по справі розійшлися, відповідачка виїхала за кордон, їх донька залишилась мешкати з позивачем, який її утримує.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 1-2, 6-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За нормою статті 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 153, ч. 1-3 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства».

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Лише у тому випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст. 159 СК України.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22.

Відповідно до ч. 3 ст.160 ЦК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З матеріалів справи вбачається, що після розлучення, рішення про яке набрало законної сили 01.10.2024 р., сторони у справі мешкають окремо. Режиму окремого проживання подружжя сторони у справі за час свого шлюбу не встановлювали. З огляду на вищевказане, суд критично ставиться до заявленої позивачем обставини, що сторони у справі окремо мешкали з червня 2022 р. Враховуючи вищенаведене, до набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу 01.10.2024 р., сторони у справі мали спільні майнові права та обов`язки подружжя, зокрема і щодо спільного майна, доходів.

З позиції, викладеної в судовому засіданні, неповнолітньою ОСОБА_9 , якій на час розгляду справи є повних 16 років, а 11.03.2025 р. має виповнитися 17 років, вбачається, що своїм місцем проживання після розлучення батьків, які стали мешкати окремо, вона визначила місце проживання її батька у належній їм квартирі за вищевказаною адресою, яка придбана в період перебування сторонами у справі в шлюбі, тобто зокрема і за спільні кошти сторін у справі, оскільки в договорі купівлі-продажу квартири не обумовлено, що квартира придбана за особисті кошти позивача.

З наданих позивачем платіжних доручень вбачається, що ним перерахувалися кошти дитині під час перебування сторін у шлюбі, отже перераховані кошти є спільним майном подружжя, яким вони розпоряджалися за їх спільною згодою. Дана обставина вказує про факт спільного утримання сторонами їх неповнолітньої дитини. Посилання свідка ОСОБА_8 щодо самостійно утримання позивачем своєї доньки, з урахуванням специфіки приватності у сімейних відносинах, суд вважає не об`єктивним, оскільки такі висновки зроблені ним на підставі обставин повідомлених йому позивачем, який є заінтересованою у цій справі особою. Інший свідок лише додатково підтвердив обставину, яка не заперечувалась сторонами, що після розлучення неповнолітня донька сторін мешкає з батьком. Інші надані позивачем докази також лише підтверджують цю обставину. Проживанням дитини з одним із батьків не свідчить автоматично про те, що вихованням дитини у цьому випадку займається лише той з батьків, з ким мешкає дитина.

Із заяви відповідачки, скерованої до суду, вбачається, що вона не заперечує відносно проживання їх неповнолітньої доньки з відповідачем. При цьому з пояснень неповнолітньої ОСОБА_5 вбачається, що вона, хоча матір і виїжджала в тривалі поїздки за кордон, їздила до неї на спільний відпочином, вони систематично спілкуються з матір`ю, що свідчить про те, що відповідачка бере участь у вихованні дитини.

Відповідачка батьківських прав відносно неповнолітньої доньки у судовому порядку не позбавлялась. Належно підтверджених відомостей, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, судом не встановлено під час розгляду справи.

Позивачем не надано жодного достеменного доказу, який би свідчив, що він самостійно виховує свою доньку.

У даній справі позивач просить встановити факт самостійного виховання ним дитини, що може мати негативні наслідки для матері дитини та використано для позбавлення її батьківських прав, тому встановлення даного з факту з формальних підстав не допустиме.

Оцінивши вищевказані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 12,13, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини батьком, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 07.03.2025 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: І. Й. Наумова