ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1753/25 Справа № 210/3067/24 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 16 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

28 травня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування розпорядження про простій, стягнення недоплаченої заробітної плати та компенсації за заподіяну моральну шкоду, та просила суд визнати незаконним та скасувати Розпорядження від 29.02.2024р. №339 «Про простій персоналу ДЦ №1» видане відповідачем Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», стягнути з відповідача на її користь недоплачену їй внаслідок простою заробітну плату за період простою з 01.03.2024р. по 30.04.2024р. в сумі 9102,60грн., грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 10 000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 1998 року по теперішній час працює на підприємстві відповідача Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» в Доменному цеху №1 за професією машиніста крану металургійного виробництва, у складі бригади №3 на дільниці складу холодного чавуну ДЦ №1.

29.02.2024 року начальником ДЦ №1 було видано Розпорядження від 29.02.2024р. №339 «Про простій персоналу ДЦ №1» відповідно до якого для позивача з 01.03.2024 року був встановлений простій та оплату часу її простою встановлено згідно законодавства.

Вказане Розпорядження №339 мотивоване виведенням з експлуатації крана мостового електричного №20 дільниці складу холодного чавуну.

З 01.03.2024 року внаслідок дії Розпорядження №339 позивач не виконує роботу за своєю професією, а починаючи з березня 2024 року у неї суттєво зменшилась заробітна плата у порівняні з заробітком, який вона мала до запровадження до неї простою.

На думку позивача вказане Розпорядження №339 порушило її трудові права, відповідач позбавив її умов правці необхідних для виконання роботи, воно є дискримінаційним по відношенню до неї, оскільки, було видане тільки по відношенню до неї, тоді як інші працівники ДЦ №1 продовжили виконувати свої трудові обов`язки за аналогічної з її професією.

Також при видані Розпорядження №339, відповідачем проігноровано вимоги ч.2 ст.252 КЗпП України та ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки наслідком запровадження до неї простою стали зміни в оплаті праці, а саме зменшення оплати праці, проте відповідачем прийнято вказане Розпорядження №339 без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого вона є.

У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.34, 94, 97, 113 КЗпП України, ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст.1, 2, 21 ЗУ «Про оплату праці», позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання незаконним та скасування розпорядження про простій, стягнення недоплаченої заробітної плати та компенсації за заподіяну моральну шкоду, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючиь на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просиь його скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі заявлені позовні вимоги.

При цьому, позивач зазначає, що в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив висновок експертизи та не надав належної оцінки відомостям, наведеним в Розділі 8 висновку експертизи. Вказує, що за приписами ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на роботодавця.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував, що сама по собі неможливість експлуатації крану мостового електричного №20 не вказує на неможливість виконання позивачем роботи на підприємстві, де вона працює та у розумінні ст.34 КЗпП України, з урахуванням висновків Верховного Суду, не є та не може може буди підставою для запроводження до працівника простою. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував та не дослідив обставини того, що дійсно мали місце відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання позивачем роботи, які зумовлюють її призупинення, тобто простій. При виведенні позивача у простій, чи була можливість у роботодавця відповідно до вимог ч.2 ст.34 КЗпП України перевести позивача за її згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі організації на весь час простою.

Зазначає, що за встановлених обставин, суд першої інстанції передчасно та за відсутністю правових підстав дійшов помилкового висновку про правомірність заправодженого відповідачем до позивача простою, згідно оскаржуваного Розпорядження №339.

Окрім того, позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.113 КЗпП України та ст.6 Закону України «Про охорону праці». Вважає, що суд першої інстанції у рішенні помилково послався на норми ст.7 Закону України «Про охорону праці».

Позивач зазначає, що матеріалами справи не встановлено, що вона відмовлялася від виконання друченої роботи, а навпаки, фактичне відсторонення від виконання роботи через запроваджений простій було ініційовано самим відповідачем і лише через те, що за висновком експертизи технічний стан крану не відповідав вимогам його безпечної експлуатації, чим створював виробничу ситуацію, небезпечну для життя чи здоров`я для працівників або людей, які його оточують, тому вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми ст.6 Закону України «Про охорону праці».

Вважає, що, суд першої інстанції, встановивши обставини того, що на момент видання Розпорядження №399 про запровадження до позивача простою, кран за висновком експертизи, не відповідав вимогам його безпечної експлуатації, чим створювалася виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівників або людей, які його оточують, тому суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був застосувати до спірних правовідносин норми ч.3 ст.113 КЗпП України та ч.3 ст.6 Закону України «Про охорону праці», чого судом зроблено не було.

Позивач вказує, що правомірність задоволення позову судами про стягнення недоотриманої заробітної плати у разі незаконного оголошення простою дійшов висновків і Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №593/2326/17 (провадження №61-2860св18).

Таким чином, з урахуванням того, що за період незаконного простою позивач отримувала заробітну плату у меншому розмірі, ніж до простою, то у данному випадку ефективним способом захисту порушеного права буде стягнення з відповідача на користь позивача різниці між середньою заробітною платою, яку позивач мала до запровадження простою та фактичною оплатою відповідачем позивачу простою за весь його період.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року без змін.

При цьому, представник відповідача зазначає, що у відповідності ст.ст.34. 113 КЗпП України ПАТ «АМКР» було прийнято Розпорядження №399, яким ОСОБА_1 та іншим працівникам було оголошено простій не з вини працівника. Роотодавець проводив оплату праці позивачу в період простою у суворій відповідності до норм КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», тобто у розмірі 2/3 посадового окладу, у зв`язку з чим, відсутні будь які порушення зі сторони ПАТ «АМКР», також і в частині здійснення нарахування та оплати позивачу період її знаходження в простої не з вини працівника.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку представника позивача Баннова Є.Г., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , з викладених у ній підстав, просив скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про повне задоволення позову, представника відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, з викладених у відзиві підстав та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до тексту Розпорядження №339 від 29.02.2024 року «Про простій персоналу ДЦ №1» у зв`язку із виведенням з експлуатації крана мостового електричного №20 дільниці складу холодного чавуну доменного цеху №1, відповідно до п.1 зобов`язано встановити з 01.03.2024 року простій наступним працівникам доменного цеху: ОСОБА_3 , бригада № НОМЕР_1 , професія машиніст крану металургійного виробництва; ОСОБА_1 , бригада № НОМЕР_2 , професія машиніст крану металургійного виробництва; ОСОБА_4 , бригада № НОМЕР_3 , професія машиніст крану металургійного виробництва. Відповідно до п. 2, 3 вказаного розпорядження, на період простою визначено наступне місце дислокації працівників, визначених у п. 1 цього розпорядження: побутове приміщення машиністів крана складу холодного чавуну доменного цеху №1. Оплату праці простою працівникам здійснювати у відповідності до чинного законодавства України (а.с.64).

Відповідно до Листа ознайомлення працівників ДЦ №1 з розпорядження №339 від 29.02.2024р. «Про простій персоналу ДЦ №1» ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 01.03.2024 року були ознайомленні. При цьому, ОСОБА_1 в листі ознайомлення додатково зазначила, що з розпорядженням ознайомлена, але не згодна (а.с.65).

Відповідно до висновку експертизи №-1-0054.24 за результатами експертного обстеження крана мостового електричного вантажопідіймальністю 16т., власник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», місцезнаходження ДЦ-1, склад холодного чавуну, реєстраційний номер 68304, заводський номер НОМЕР_4 , цеховий номер 20, вбачається, що на підставі аналізу результатів експертного обстеження, яке було проведено 18 січня 2024 року, кран мостовий електричний заводський №40605 реєстраційний №68304, потребує проведення ремонту. Відповідно до п.9 вказаного висновку, загальний стан крану несправний, непрацездатний, загальна кількість дефектів, пошкоджень, відмов - 25, у точу числі потребують усунення до початку експлуатації - 25.

Пунктом 11 вказаного висновку експерта рекомендації щодо умов і термінів подальшої безпечної експлуатації крана мостового електричного заводський №40605 реєстраційний №68304 будуть встановлені після проведення повторного експертного обстеження за умов виконання ремонту в повному обсязі відповідно до «Відомості дефектів, пошкоджень і відмов» даного висновку експерта (а.с.68-75).

Відповідно до Розпорядження №307 від 21.02.2024 року «Про виведення з експлуатації крана мостового електричного №20» на підставі висновку експертизи №-1-0054.24 від 20.02.2024р., за результатами експертного обстеження крана мостового електричного №20, зобов`язано вивести з експлуатації кран мостовий електричний №20, дільниці складу холодного чавуну, термін - 21.02.2024 року. Пунктом 2 вказаного розпорядження зобов`язано здійснити розбирання електричних схем крана мостового електричного №20, вивісити плакати про заборону експлуатації, термін - 21.02.2024 року (а.с.66).

Відповідно до Листа ознайомлення працівників ДЦ №1 з розпорядження №307 від 21.02.2024р. «Про виведення з експлуатації крана мостового електричного №20» 12 осіб були ознайомленні з текстом вказаного розпорядження, зокрема ОСОБА_1 була ознайомлена 28.02.2024 року (а.с.67).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі виходив з недоведеності порушення прав позивача на працю та з того, що

оплата позивачу за час простою заробітної плати в розмірі двох третин встановленого посадового окладу, відповідає положенням ч.1 статті 113 КЗпП України, За недоведеності порушення у даному випадку прав позивача на працю відсутні передбачені ст.237-1 КЗпП України підстави для відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від позовних вимог про визнання незаконним наказу про простій, тому також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однак, відповідно до норм статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції, серед яких відсутнє право на працю, ст.43.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указами Президента України від 14 березня 2022 року за №133/2022, від 18 квітня 2022 року за №259/2022, від 17 травня 2022 року за №341/2022, від 12 серпня 2022 року за №573 та від 07 листопада 2022 року за №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Частиною 3 ст.64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ч.2 ст.65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Як встановлено судом, на час видачі Розпорядження №339 від 29.02.2024 року «Про простій персоналу ДЦ №1», яким оголошено простій, зокрема і машиністу крана бригади №3 ОСОБА_1 , існували обставини, які виключали можливість однієї сторони трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто існувала неможливість роботодавця надати відповідну роботу у дільниці складу холодного чавуну «Доменному цеху №1» Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки був виведений з експлуатації кран мостовий електричний №20 на якому працювала позивач.

Висновком експертизи №-1-0054.24 за результатами експертного обстеження вказаного крана виявлені 25 дефектів через які його експлуатація є небезпечною і заборонена до проведення ремонту

Згідно статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Отже, про наявність підстав для оголошення простою, який був викликаний несправністю устаткування, а саме крану мостового електричного №20, позивачем у даному випадку належним чином доведений та доводами позовної заяви не спростований.

У ч.ч.1, 2 ст.252 КЗпП України передбачені наступні гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів.

Працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яка передбачає, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів, - за відсутності визначених у диспозиції вказаної норми підстав, тому суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача щодо порушення відповідачем правового статусу позивача, яка є профгрупоргом в цеховій профспілковій організації Доменного цеху №1 Первинної профспілкової організації «Територія захисту» ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

За змістом вимог статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Згідно з частиною другою статті 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на Відповідача.

Відповідачем надано докази тому, що Розпорядженням №339 від 29.02.2024 року простій оголошено не лише позивачу, а ще двом працівників підприємства, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача про її дискримінацію всупереч положень ст.ст.12, 81 ЦПК України є недоведеними та безпідставними. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що суд не вправі перевіряти виробничу необхідність у переміщенні того чи іншого працівника, оскільки це є виключною господарською компетенцію та дискрецією відповідача.

Окремо суд зазначив, що тлумачення статті 34 КЗпП України свідчить про те, що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

За положеннями ч.ч.2, 4 ст.113 КЗпПУ про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.

Системний аналіз даних норм права свідчить про те, що простій це не повне зупинення діяльності підприємства, а саме зупинення роботи, тобто обсягу робіт, визначених при укладенні трудового договору, які працівник зобов`язується виконувати за трудовим договором.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в період з 29.02.2024 року в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» був оголошений простій не з вини працівників, підставою оголошення простою для трьох працівників слугувало виведення з експлуатації технічно несправного крана мостового електричного №20, на якому вказані особи безпосередньо працювали на посаді машиніста крану.

З наданих у судовому засіданні показань позивача ОСОБА_1 в якості свідка судом встановлено, що двоє працівників яким також було оголошено простій Розпорядженням №339, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виконують обов`язки машиніста крану на іншому крані замість працівників які перебувають у відпустці чи на лікарняному тобто виведені з простою тимчасово до виходу працівників з відпустки та/або лікарняного.

Нормами ч.2 та 3 ст.6 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а також страхового експерта з охорони праці.

За період простою з причин, передбачених частиною другою цієї статті, які виникли не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток.

Згідно з нормами частини третьої статті 113 КЗпП України за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Як встановлено судом ОСОБА_1 не відмовилася від дорученої роботи, на підприємстві відповідача не створилася виробнича ситуація небезпечна для життя чи здоров`я людей, оскільки ПАТ «АМКР» завчасно виявило технічні проблеми та завчасно вивело з експлуатації мостовий електричний кран №20, позивач жодним чином не повідомляла роботодавця про несправність крану на якому вона працювала, факт наявності виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я людей, не підтверджений спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, а також страхового експерта з охорони праці.

Нормами ст.12 Закону України «Про оплату праці», норми оплати праці, зокрема за час простою не з вини працівника, встановлюється Кодексом законів про працю та іншими актами законодавства України.

Відповідно до положень ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Тлумачення статті 34, 113 113 КЗпП свідчить, що при запровадженні простою за ініціативи роботодавця та за відсутності вини працівника на роботодавця покладено обов`язок здійснювати оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Тобто при простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним. Таким чином, застосування попередження роботодавцем працівника при впровадженні простою про оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) законодавством не встановлено.

За таких обставин, оплата позивачу за час простою заробітної плати в розмірі двох третин встановленого посадового окладу, відповідає положенням ч.1 статті 113 КЗпП України, тому доводи позивача у цій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими та їх відхиляє.

Позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від позовних вимог про визнання незаконним наказу про простій, тому також не підлягають задоволенню, окрім того нормами КЗпП України не передбачено правових підстав стягнення з роботодавця середньої заробітної плати, окрім як у разі поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Аналогія застосування норм щодо стягнення середнього заробітку за вимушений прогул до правовідносин між роботодавцем та працівником, які є предметом розгляду цього спору не застосовуються, оскільки ступінь порушення прав працівника у разі звільнення та у разі оголошення можливого незаконного простою не є тотожними.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів перевіривши доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, зіставши їз з наявними у справі доказами повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 10 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: