Номер провадження: 22-з/813/441/25
Справа № 502/1440/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою Михайлової Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2024 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліксир Україна», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати доходів та моральної шкоди,-

установив:

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2024 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ТОВ «Еліксир Україна», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати доходів та моральної шкоди задоволено частково.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року апеляційну скаргу Михайлової Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах Державного підприємства «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» - задоволено частково. Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2024 року - змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення залишено без змін.

16 жовтня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від адвоката Стрункової Ірини Олександрівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.

В обґрунтування вказаної заяви зазначає, що у зв`язку безпосередньою пов`язаністю судових витрат ОСОБА_2 на правову допомогу із розглядом даної справи, адже сама необхідність звернення до адвоката Стрункової І.О. із запитом про надання професійної правничої (правової) допомоги, а також укладення відповідного договору і оплати гонорару адвоката, була зумовлена безпосередньо зверненням скаржником до суду з безпідставною апеляційною скаргою з вимогою про рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 серпня 2024 року, яким позов ОСОБА_2 до ДП «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» задоволено частково Таким чином, якби апелянт не звернувся до суду Швидченко В.І. не змушений був би користуватися послугами адвоката та оплачувати їх.

На підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу надає наступні докази: належним чином засвідчену копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 28/08 від 28.08.2025, укладеного ОСОБА_2 та адвокатом Струнковою І.О.; належним чином засвідчену копію Додаткової угоди № №01 /09 від 01.09.2025 р. до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №28/08 від 28.08.2025 р., ОСОБА_2 та адвокатом Струнковою І.О.; належним чином засвідчену копію акту-рахунку адвоката Стрункової І.О. № 1 від 01.10.2025;детальний опис наданої адвокатом Стрункова І.О. професійної правничої (правової) допомоги на користь ОСОБА_2 за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 28/08 від та додатковою угодою № 01/09 від 01.09.2025.

Враховуючи вказані докази просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 гривень.

Не погоджуючись з вказаною заявою представник відповідача надала заперечення в яких просила відмовити у прийняті додаткового рішення за заявою адвоката Стрункової Ірини Олександрівни, в інтересах ОСОБА_2 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн..

Вказує, що заявником не надано підтверджуючих документів про фактично понесені витрати на правничу (правову) допомогу та не дотримано процесуальних вимог щодо заявлення про відшкодування судових витрат до закінчення судових дебатів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви та заперечень на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті всі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні, питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Тобто додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першоютретьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18).

З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача у поданих до ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору, процесуальних документах представник ОСОБА_2 адвокат Стрункова І.О. не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, та будь яких заяв про розподіл судових витрат не заявляли.

В даному випадку адвокат Стрункова І.О. та ОСОБА_2 були присутні у судовому засіданні 30.09.2025 під час апеляційного розгляду Одеським апеляційним судом справи №502/1440/19 і мали змогу особисто зробити відповідну заяву, проте цього зроблено не було. Крім того, адвокат Стрункова І.О. набувши 28.08.2025 повноважень у справі №502/1440/19 не подала відзив на апеляційну скаргу, а отримавши 17.09.2025 доступ до електронних матеріалів подала письмові пояснення, підписані адвокатом Струнковою І.О., у яких вона не порушувала питання щодо розподілу судових витрат.

Лише в заяві, яка була надіслана Одеському апеляційному суду 16 жовтня 2025 року, тобто після прийняття ним постанови від 07 жовтня 2025 року за результатами розгляду апеляційної скарги представника відповідача, адвокат вперше просив здійснити відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятоїсьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) (аналогічні положення містяться у частинах третійп`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що сторона позивача не подала попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. А з врахуванням що судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 916/24/18 зазначив, зважаючи на положення про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

Враховуючи, що заява представника ОСОБА_2 адвоката Стрункової І.О. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подана до апеляційного суду вже після прийняття постанови у справі, а до закінчення судових дебатів учасник справи не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні такої заяви.

Ураховуючи викладені обставини, підстав для прийняття додаткової постанови у цій справі немає, тому у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Стрункової І.О., про ухвалення додаткового рішення у справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 133, 141, 246, 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова