Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 363/4889/24
Провадження № 2-і/506/3/25
У Х В А Л А

про розстрочення виконання рішення суду

03.12.2025 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

03.11.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 30500 грн.

Вказана заява обгрунтована тим, що рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2025 року у справі №363/4889/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 30500 грн, судовий збір в сумі 484,48 грн, витрати на професійну правничу допомогу 4000 грн, а всього 34984,48 грн. Рішення набрало законної сили після того, як Одеський апеляційний суд своєю постановою від 28.10.2025 року залишив таке рішення без змін. Таким чином, рішення підлягає примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач 28.02.2025 року звільнилась із ТОВ «Уклон Україна» та не мала постійного джерела доходу. З 08.10.2025 року відповідач офіційно працевлаштована на посаді менеджер (управитель) у сфері надання інформації ТОВ «Ресторанні Інновації» з посадовим окладом у розмірі 20000 грн. На думку представника відповідача, виконання судового рішення де-юре відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» негативно вплине на виконання судового рішення де-факто. Відповідач, будучи працевлаштованою, отримує заробітну плату на картку АТ КБ «Приватбанк». При здійсненні заходів виконавчого провадження буде застосовано звернення стягнення на рахунки відповідачки. Тобто при блокуванні рахунків отримувати заробітну плату та виконувати рішення суду буде неможливо. Фактично блокування єдиного джерела доходу, на думку представника відповідача, призведе до неможливості виконання цивільного обов`язку, а також до виникнення обставин, які не будуть залежати від волі відповідачки. Відповідач визнає позовні вимоги, не ухиляється від виконання рішення суду і має намір виконати його добровільно, проте поступово, відповідно до своїх теперішніх фінансових можливостей. На момент укладення договору позики відповідач повною мірою усвідомлювала можливі правові наслідки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором. Водночас, на момент укладення правочину існувала нагальна потреба в отриманні грошових коштів, що об`єктивно зумовило укладення договору позики. Подання цієї заяви підтверджує серйозні наміри відповідачки стосовно виконання рішення суду. Розстрочка не має на меті ухилення від виконання рішення, навпаки, на переконання представника відповідача, вона необхідна для виконання цього рішення. При цьому, представник відповідача просив врахувати, що відповідач не винна у виникненні спору тому, що по-перше, половина суми за договором позики була повернута, що підтверджує добросовісність дій та наявність реального наміру виконати зобов`язання у повному обсязі, а затримки з повернення решти суми зумовлені виключно об`єктивними фінансовими труднощами. По-друге, між сторонами існували особисті відносини, у зв`язку з чим позивач діяв не стільки з метою реального повернення грошових коштів, скільки з мотивів особистої неприязні до відповідачки, прагнучи ускладнити їй життя та створити додаткові труднощі. З урахуванням зазначеного, представник відповідача просив розстрочити виконання рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2025 року про стягнення з відповідача на користь позивача 34984,48 грн на 7 місяців з грудня 2025 року по червень 2026 року, шляхом здійснення платежів рівними частинами по 4997,78 грн кожного першого числа місяця.

Ухвалою від 04.11.2025 року вказана заява прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Заявник відповідач ОСОБА_1 та її представник Онуфрієв Д.В.М., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи через систему «Електронний суд», в судове засідання не з`явились, однак в заяві про розстрочення виконання рішення суду представник відповідача просив розглянути вказану заяву за відсутності відповідача та її представника, на задоволенні заяви наполягає. Тому справа розглянута у відсутність відповідача та її представника, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином через систему «Електронний суд». Тому суд визнає причини неявки позивача та його представника неповажними, і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у відсутність позивача та його представника.

Розглянувши заяву про розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 30500 грн позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 02.05.2024 року в сумі 30500 грн., а також понесені судові витрати в сумі 4484,48 грн (з них: судові витрати по сплаті судового збору 484,48 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу 4000 грн). У розстроченні виконання рішення суду ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.10.2025 року вказане рішення суду було залишено без змін.

02.12.2025 року представнику позивача судом видано виконавчий лист на стягнення заборгованості за договором позики в сумі 30500 грн та виконавчий лист на стягнення судових витрат на загальну суму 4484,48 грн.

Стаття 129-1 Конституції України проголошує, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч.2 ст.435 ЦПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України).

Згідно з ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статті 435 ЦПК України є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватися також інтереси стягувача.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення на 7 місяців сторона відповідача посилалася на складне фінансове становище, яке обумовлюється тим, що відповідач звільнилася з роботи 28.02.2025 року і працевлаштувалася лише 08.10.2025 року.

Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підтвердження своїх посилань щодо скрутного матеріального становища стороною відповідача суду надано сформовану Пенсійним фондом України Форму ОК-7 щодо відповідача, згідно з якою упродовж 2024 року, відповідач отримала дохід у розмірі 769301,27 грн, з яких 479489,58 грн, починаючи з червня 2024 року (момент укладення договору позики) по грудень 2024 року. Крім цього, у січні та лютому 2025 року отримала дохід у розмірі 110148,72 грн. В подальшому, починаючи з березня місяця 2025 року в зазначеній Формі ОК-7 дійсно відсутні відомості про отримання відповідачем доходів /а.с.22/.

Також стороною відповідача надано копію наказу (розпорядження) №К01/0290 від 07.10.2025 року ТОВ «Ресторанні Інновації», згідно з яким відповідач прийнята на роботу на посаду менеджера (управителя) у сфері надання інформації з 08.10.2025 року з окладом 20000 грн /а.с.8/.

Таким чином, судом встановлено, що після ухвалення рішення суду матеріальне становище відповідача погіршилось, а працевлаштувалась відповідач лише 08.10.2025 року.

При цьому, з огляду на доходи відповідача у 2024 році (на час укладення та в період строку виконання договору позики), які зазначені у вищевказаній Формі ОК-7, а саме упродовж 2024 року відповідач отримала дохід у розмірі 769301,27 грн, суд дійшов висновку, що відповідач мала об`єктивну можливість належним чином виконати свої зобов`язання з повернення позики у встановлені договором строки, однак цього не зробила, що змусило позивача звертатися до суду з позовом, а тому суд вважає, що спір між сторонами виник з вини відповідача.

Разом з тим, враховуючи матеріальне становище відповідача на теперішній час, посадовий оклад якої за місцем роботи становить 20000 грн, що значно ускладнює можливість виконання нею рішення суду шляхом сплати заборгованості на користь відповідача одним платежем, беручи до уваги інтереси як позивача, так і відповідача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви та розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором позики в сумі 30500 грн, строком на 4 місяці рівними платежами.

Що стосується виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем судових витрат в сумі 4484,48 грн, з яких 484,48 грн судовий збір та 4000 грн витрати на професійну правничу допомогу, щодо яких позивачу видано окремий виконавчий лист, то враховуючи розмір цих витрат, суд не вбачає підстав для розстрочення рішення в цій частині, тому в цій частині у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2025 року в частині стягнення заборгованості за договором позики в сумі 30500 грн, строком на 4 місяці рівними частинами, шляхом сплати щомісячного платежу в сумі по 7625 грн щомісяця, починаючи з дня набрання ухвалою законної сили.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України, на ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Окнянський районний суд Одеської області або безпосереднього до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 08.12.2025 року.

Суддя О. Л. Чеботаренко