Номер провадження: 22-ц/813/620/25
Справа № 498/656/22
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26.03.2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою та 18.05.2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

26.03.2014 року, в день реєстрації шлюбу з відповідачкою, позивач визнав батьківство малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки мав тривалі стосунки з її матір`ю до реєстрації шлюбу і вона йому казала, що це його донька.

Однак, у березні 2022 року під час сварки з відповідачкою, остання йому повідомила, що ОСОБА_4 не являється його дочкою, що стало підставою звернення його до суду з даним позовом.

На підставі наведеного, позивач просив:

- виключити з актового запису № 204 складеного 13.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, відомості про батька громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області виключити відомості про батька, громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 13.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства - задоволено.

Виключено з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № 204 від 13 червня 2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, відомості про батька громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позивача залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення по справі винесено без посилань на будь-які докази, лише приймаючи до уваги текст позовної заяви, без проведення судово-генетичної експертизи, без допиту свідків, без належного повідомлення відповідача, навіть без допиту в судовому засіданні позивача. Разом з тим, скаржник зазначає, що в рішенні суду першої інстанції зазначено, що справу з експертної установи повернуто без проведення експертизи у зв`язку з тим, що відповідач, ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 в призначені експертами дні: 09.03.2023 року та 31.03.2023 року до експертної установи не звернулась. Однак повідомлення про з`явлення до експертної установи для відібрання зразків скаржнику було направлено судом та отримано після встановленої експертами дати прибуття, що підтверджується матеріалами справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 25.04.2024 року на 10:30 год. ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву про відкладення у зв`язку з необхідністю укласти договір з фахівцем в галузі права для забезпечення її представництва в справі, яка переглядається в апеляційному порядку (а. с. 120).

У судове засідання, призначене на 17.09.2024 року на 16:00 год. ОСОБА_1 не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.09.2024 року витребувано від Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , державного кордону України в обох напрямках (а. с. 138).

Згідно з інформацією Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України від 14.10.2024 року, що надійшла на адресу Одеського апеляційного суду вбачається, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду та під час розгляду її апеляційної скарги, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснила виїзд з України через пропускний прикордонний пункт «Угринів» 14.07.2024 року та після цього в Україну не поверталася (а. с. 151-152).

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судові засідання 29.04.2025 року на 15:30 год. та 18.11.2025 року на 16:00 год. ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявила та заяв про відкладення судового засідання не подавала.

Присутня у судовому засіданні 18.11.2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Попова Олена Анатоліївна не заперечувала проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 18.11.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов та виключаючи з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 № 204 від 13 червня 2013 року відомості про батька громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є біологічним батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , про що він дізнався у березні 2022 року та оскільки протилежне не було доведено, через те, що судову молекулярногенетичну експертизу ДНК не було проведено саме у зв`язку із неприбуттям відповідача ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 до експертної установи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки такі ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі зареєстрованому 26 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №23, який рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18 травня 2017 року було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26 березня 2014 року, в графі батьки вказано: батько « ОСОБА_2 », мати « ОСОБА_1 ».

В матеріалах справи наявна довідка № 173 від 30.04.2021 року, з якої вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також в матеріалах справи наявний повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадянам щодо актового запису про народження № 9 від 22.11 2022 року, з якого вбачається, що виправлення, внесення змін в актовий запис про народження № 204, внесені на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства № 15/05.1-53 від 26.03.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Відомості про дитину: прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_9 », по батькові « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_11 ». Відомості про батька: прізвище « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_9 », власне ім`я « ОСОБА_10 » змінено на « ОСОБА_11 », по батькові « ОСОБА_12 » змінено на « ОСОБА_13 », дата народження «інформація відсутня» змінено на « ІНФОРМАЦІЯ_2 », місце проживання «інформація відсутня» змінено на « АДРЕСА_1 ». Відомості внесені за вказівкою заявника «так» змінено на «ні».

Колегія суддів виходить з такого.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

У частині п`ятій статті 136 СК закріплене правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було - подаючи заяву про визнання свого батьківства, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами РАЦС.

Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про "оформлення" свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

Разом з тим законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 332/1618/22 (провадження № 61-14812св23).

У постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19) зазначено, що: "при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати".

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17, від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17, від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20, від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21.

Таким чином під час розгляду цієї справи суду необхідно встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Посилаючись на ст. 136 СК України, ОСОБА_2 просив виключити запис про нього, як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_3 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26 березня 2014 року за № 204.

Відтак, предметом доказування у цій справі є наявність чи відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною, а для з`ясування питання, чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 необхідні спеціальні знання у галузі генетики.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що достеменно не знає, чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його біологічною дочкою, у зв`язку з чим просив провести судово-генетичну експертизу, адже на час народження дитини сторони не перебували у шлюбі, тільки зустрічалися, зареєстрований батьком дитини за власної згоди, оскільки до укладання шлюбу сторони перебували у тривалих стосунках та ОСОБА_1 запевняла позивача, щодитина його.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (рішення ЄСПЛ у справі "Kalacheva v. russianfederation" № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У справі, яка переглядається, установлено, що з метою з`ясування обставин у справі судом першої інстанції ухвалою від 15 грудня 2022 року за клопотаннями позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу ДНК, на дослідження якої було поставлені питання: чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 ; якщо так, то чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі проведеної судово-генетичної експертизи.

Відповідно до листа КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 10.01.2023 року № 661-11, судову молекулярно-генетичну експертизу за ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15 грудня 2022 року не проведено через неявку ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 до експертної установи 09.03.2023 року та 31.03.2023 року для одночасного відбору біологічних зразків. Матеріали цивільної справи разом з ухвалою суду про призначення експертизи повернуто без виконання.

Проте, як встановила колегія суддів, матеріали даної цивільної справи не містять відомостей про те, що відповідач належним чином повідомлялася судом про дату, час та місце відбору біологічних зразків з метою проведення вказаної експертизи.

Разом з тим, серед доводів, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу, зазначено, що повідомлення про явку до експертної установи для відібрання зразків відповідачка отримала вже після встановленої експертами дати прибуття, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, для встановлення факту наявності чи відсутності кровного споріднення ОСОБА_2 як батька з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , апеляційним судом було повторно призначено молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 ?

2. Якщо так, то чи являється ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі проведеної судово-генетичної експертизи?

Проведення експертизи доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи».

При цьому, судом було роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України, а саме, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

10.06.2025 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від експертної установи надійшов лист від 10.06.2025 року № 2034-11 з проханням одночасно забезпечити явку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 об 11:00 годині 01.07.2025 року для відбору біологічних зразків: зразків рідкої крові та крові на марлі або зразків букального епітелію.

Супровідним листом від 11.06.2025 року Одеський апеляційний суд на адресу учасників справи направив копію листа експертної установи від 10.06.2025 року № 2034-11 та зазначив про необхідність одночасно з`явитися 01.07.2025 року об 11:00 годині до експертної установи.

Однак, поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 разом з листом експертної установи від 10.06.2025 року № 2034-11 повернулась до суду з відміткою пошти від 24.06.2025 року: «адресат відсутній за вказаною адресою».

07.07.2025 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від експертної установи надійшов лист від 07.07.2025 року № 2340-11, в якому ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» доводить до відома суду, що 01.07.2025 року ОСОБА_2 прибув до відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відбір біологічних зразків не проводили у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 . Разом з тим, зазначено, що судова молекулярно-генетична експертиза може бути проведена у відділенні судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» при одночасному прибутті (обов`язково) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 об 11:30 годині 22.07.2025 року для відбору біологічних зразків: зразків рідкої крові та крові на марлі або зразків букального епітелію. У разі неприбуття однієї з перелічених осіб для відбору біологічних зразків, зразки не відбираються.

У зв`язку з чим, апеляційний суд повторно на адреси учасників справи направив копію листа експертної установи від 07.07.2025 року № 2340-11 та зазначив про необхідність одночасно з`явитися 22.07.2025 року об 11:30 годині у відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 4, для відбору біологічних зразків.

Проте, поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 разом з листом експертної установи від 07.07.2025 року № 2340-11 повторно повернулась до суду з відміткою пошти від 15.07.2025 року: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У липні 2025 року до Одеського апеляційного суду від експертної установи надійшли матеріали цивільної справи № 498/656/22 разом з повідомленням про повернення без виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 29.04.2025 року у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 до експертної установи для відбору біологічних зразків: зразків рідкої крові та крові на марлі або зразків букального епітелію. Також зазначено, що батько дитини двічі прибув до експертної установи 01.07.2025 року та 22.07.2025 року для здачі біологічного матеріалу, але відбір не здійснювався у зв`язку з не явкою матері та дитини.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.05.2025 року поновлено провадження у цивільній справі № 498/656/22 та призначена її до апеляційного розгляду на 16.09.2025 року.

З викладеного вбачається, що позивачем ОСОБА_2 неодноразово заявлялися клопотання про проведення у справі молекулярно-генетичної експертизи на предмет встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 . Разом з тим, судом апеляційної інстанції були вжиті усі процесуальні заходи для проведення вказаної експертизи, однак, вона так і не була проведена у зв`язку з систематичною неявкою ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 до експертної установи для відбору біологічних зразків, що унеможливлює проведення молекулярно-генетичної експертизи.

Клопотань про призначення іншої дати для проведення відбору біологічних зразків від ОСОБА_1 не надходило, про поважність причин неявки для проведення експертизи вона також не зазначала.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що такі дії відповідачки свідчать про її ухилення від проведення призначеної судом молекулярно-генетичної експертизи.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, з урахуванням фактичних обставин справи в частині призначення та проведення експертизи, конкретної поведінки та дій кожної із сторін при проведенні призначеної судом експертизи, колегія суддів приходить до висновку про те, що у даному випадку при ухваленні судового рішення у справі наявні підстави для застосування судом апеляційної інстанції наслідків ухилення відповідача від участі в проведенні експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України відповідно до якої, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів акцентує увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 у заяві від 15.12.2022 року визнала, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком її доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте зазначила, що останньому такий факт був відомий і відповідачка цього не приховувала.

Однак, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 категорично заперечує подання зазначеної заяви та фактично доводи її апеляційної скарги зведені до того, що позивач є біологічним батьком її дитини, а відповідачка не з`явилася для проведення експертизи, оскільки не була завчасно повідомлена.

Зазначене свідчить про суперечливу поведінку відповідачки під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанціях.

Колегія суддів вважає, що визнання ОСОБА_1 факту того, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вже під час розгляду справи в суді першої інстанції свідчить про те, що під час реєстрації себе батьком дитини, позивач не знав, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 .

З огляду на вказане вище у сукупності колегія суддів доходить висновку, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач при реєстрації себе батьком дитини знав, що він не є її біологічним батьком чи за обставинами справи не міг не знати.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 була обізнана щодо призначення молекулярно-генетичної експертизи, наслідків ухилення від участі в експертизі, дати відбору зразків, проте, не забезпечила можливість відібрання відповідних зразків, суд апеляційної інстанції розцінює таку поведінку ОСОБА_1 як ухилення від проведення молекулярно-генетичної експертизи, яка б надала можливість визначити наявність або відсутність кровного споріднення між позивачем ОСОБА_2 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та, надавши оцінку поясненням позивача доходить висновку про наявність підстав для задоволення його позовних вимог про виключення відомостей про батьківство з актового запису за № 204 від 26 березня 2014 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про неправильну оцінку судом доказів, які надані сторонами та неправильне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Також, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 03.12.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова