КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/640/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Київ

Справа № 753/22716/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

встановив:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що з 24.07.2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві , актовий запис № 1647. В шлюбі у подружжя народились діти: донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наголошувала, що сімейні відносини з відповідачем погіршились, вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, виникли непорозуміння, що фактично призвели до припинення шлюбних відносин. Вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Крім того, зважаючи на те, що з відповідачем не досягнуто згоди про утримання дітей, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 24.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві , актовий запис № 1647.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , у розмірі 1/4 з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.12.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.12.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про стягнення судових витрат з відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру стягнутих аліментів та в частині стягнення судового збору за позовними вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_1 звернувсяз апеляційною скаргою, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 11.12.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. А також скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за позовними вимогами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, як учасника бойових дій.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права передбачені ст.ст.83, 178 ЦПК України та позбавив відповідача можливості надати відзив на позовну заяву та докази, які спростовують обставини справи, зазначені позивачем у позовній заяві, оскільки відповідно до матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви відповідачем отримано 30 грудня 2023 року, відтак, строк встановлений судом для надання відзиву на позовну заяву мав закінчуватись 14 січня 2024 року, проте даний день є вихідним, тому останній день строку було 15 січня 2024 року. Звертає увагу суду, що відповідно до поштової квитанції відзив на позовну заяву був направлений відповідачем без порушення строку, проте суд першої інстанції не врахувавши обставин, ухвалив рішення по даній справі на наступний день після закінчення строків на подачу відзиву, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення.

Крім того, вказує що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, які передбаченні ст.183 Сімейного Кодексу України, де визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом невірно застосовано норма матеріального права та неправильне тлумачення закону, яка регулює дані правовідносини, а відтак вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував належні докази про утримання відповідачем непрацездатної матері пенсіонерки ОСОБА_5 , чим порушив приписи ст. 182 СК України.

А також наголошує, що є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11 лютого 2016 року, а відтак вважає за необхідне звільнити його від сплати судового збору в частині ухваленого рішення суду першої інстанції та розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.12.2023 року до досягнення дитиною повноліття, та доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 11.12.2023 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції, діючи в межах заявлених позовних вимог, взяв до уваги, що відповідач відповідно до ст. 81 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог та прийшов до висновку про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі, який буде достатнім для їх матеріального забезпечення.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не оскаржував, а тому суд апеляційної інстанції рішення у цій частині не переглядає.

З висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру частки від усіх видів заробітку ( доходу) відповідача, що буде стягуватись як аліменти на утримання дітей, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, яка визначає особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення від 16 січня 2024 року, суд першої інстанції не врахував, що ухвалою суду від 13 грудня 2023 року розгляд справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін, встановлено строк для подачі письмових заяв по суті позову не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 29 грудня 2023 року відповідач отримав копію позовної заяви з ухвалою суду про відкриття провадження у справі. Відтак, враховуючи, що останній день п`ятнадцятиденного строку припадає на вихідний день, останнім днем подання відзиву є 15 січня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів, які не підшиті судом першої інстанції до справи, проте залучені як додаток до справи, 18 січня 2024 року, до суду першої інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву.

Відповідно до наданих до апеляційної скарги доказів, 14 січня 2024 року відповідач ОСОБА_1 здав на пошту для відправлення до Дарницького районного суду м. Києва відзив на позовну заяву.

Таким чином, суд, встановивши строк для подання відзиву на позовну заяву, останнім днем якого є 15 січня 2024 року, ухвалив оскаржуване рішення, не врахувавши часу, необхідного для отримання поштової кореспонденції, зданої на пошту у встановлений судом строк, у зв`язку з цим не було враховано поданого відповідачем відзиву та доказів, які надійшли до суду після ухвалення оскаржуваного рішення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 липня 2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 24 липня 2015 року, актовий запис № 1647. (а.с. 22)

Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей : доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 16 грудня 2015 року, актовий запис № 4094, (а.с. 23) та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 09 серпня 2017 року, актовий запис № 2270. (а.с. 24)

Малолітні діти проживають з матір`ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання дітей, визначений судом першої інстанції у розмірі з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину є необґрунтованим та таким, що суперечить ч. 2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, якою передбачено у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей визначення судом єдиної частки від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, їх вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність обставин, що мають істотне значення при визначенні судом розміру аліментів.

За таких обставин, розмір аліментів, визначений до стягнення судом на утримання двох дітей, належить змінити, шляхом встановлення єдиної частки у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку ( доходу) доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи позивача про необхідність встановлення часток у розмірі по 1/4 від усіх видів заробітку відповідача на кожну дитину, що в сукупності складатиме 1/2 від усіх видів заробітку відповідача - належними та допустимими доказами не доведені, оскільки позивачем не було надано до суду першої інстанції жодних доказів, що підтверджують щомісячний розмір доходів як позивача, так і відповідача, не заявлено клопотань про їх витребування, в позовній заяві не обґрунтовано розміру щомісячних витрат на дітей з огляду на співмірність таких витрат із розмірами доходу матері та батька, відтак не доведено, що для забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідною є саме 1/2 частина від усіх видів заробітку ( доходу) відповідача щомісячно.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності утримувати непрацездатну матір, пенсіонера ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не було надано до відзиву, який він надіслав до суду першої інстанції, належних доказів розміру фактичних витрат, які відповідач щомісячно надає на утримання непрацездатної матері. Колегія судів зазначає, що необхідність надання допомоги непрацездатній матері не звільняє відповідача від обов`язку належним чином та у достатньому обсязі утримувати неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до досягнення їх повноліття відповідно до ст.180 СК України.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачем подані докази : довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ № 268609 від 14 березня 2024 року, згідно з якою ОСОБА_5 є інвалідом другої групи з 06.03.2024 року, та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року у справі № 755/4617/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання, як непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року і довічно.

Проте такі докази апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони подані з порушенням вимог ч. 3 ст. 83 ЦПК України, та були отримані відповідачем після ухвалення оскаржуваного рішення і жодним чином не могли бути прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення таких доказів не існувало.

Надана відповідачем копія довідки про доходи позивача ОСОБА_2 , видана 09.01.2024 року ПрАТ «Центр комп`ютерних технологій «ІнфоПлюс» про те, що середньомісячний розмір заробітної плати позивача за період з травня 2022 року по грудень 2023 року становить 26 261 грн., - висновків суду не спростовує та , з огляду на вимоги апеляційної скарги відповідача, жодним чином не впливає на розмір частки від заробітку, що визначена апеляційним судом для стягнення аліментів з відповідача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11 лютого 2016 року, що є підставою для звільнення його від сплати судового збору в частині ухваленого рішення суду першої інстанції та розгляді справи в суді апеляційної інстанції, спростовується наступним.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною 2 статті 22 цього Закону визначено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору щодо вимог, подібних до тих, з якими ОСОБА_1 звернувся у цій справі.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17.

Разом з тим, скаржник обґрунтовуючи апеляційну скаргу не посилається на положення ст. 12, 22 Закону № 3551-XII.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач оскаржував рішення в частині стягнення аліментів та судового збору, що не пов`язано з порушенням права відповідача щодо соціального захисту як учасника бойових дій в розумінні Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, а тому судовий збір підлягає сплаті відповідачем як за подання апеляційної скарги у цій справі, так і при вирішенні судом позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів .

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, нормам матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного рішення в частині визначення щомісячного розміру аліментів на утримання двох дітей.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року - змінити в частинірозміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, у зв`язку з чим четвертий та п`ятий абзаци резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей : доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року вчастині стягнення судового збору з ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня ухвалення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.