ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3569/16-ц (4-с/643/22/25) Головуючий суддя І інстанції Новіченко Н. В.
Провадження № 22-ц/818/2882/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крячко Олега Володимировича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року по справі № 643/3569/16-ц,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - скаржник) в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції під час виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року у справі № 643/3569/16-ц за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення 14 557, 89 грн., відповідно до змісту якої просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянова П.О. про відкриття виконавчого провадження № 77183264 від 13.02.2025.

Обґрунтовуючи викладені у скарзі вимоги скаржник посилається на те, що 21.02.2025 ОСОБА_1 отримав постанову головного державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянова П.О. про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2025 виконавчим документом є виконавчий лист Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/3569/16-ц, виданий 07.02.2020, відповідно до якого необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2013 по 29.02.2016 заборгованість 3 966, 32 грн., 3% річних 172, 44 грн., індекс інфляції 1 533, 10 грн., заборгованість за водовідведення 2 561, 40 грн., 3 % річних 98, 88 грн., індекс інфляції 883,51 грн., а загалом в сумі 9 215, 65 грн.

Стягувачем є КП «Харківводоканал».

Скаржник вважає, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець порушив вимоги закону, у зв`язку з тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2025 зазначено, що виконавчий документ вступив у законну силу 26.09.2017, а строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання первісно встановлений до 26.09.2020. Разом з цим, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Салтівського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ Гука С.В. про відкриття виконавчого провадження № 72068182 від 20.06.2023. Таким чином державний виконавець не мав права відкрити дане виконавче провадження, а був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

13.03.2025 представником стягувача подано заперечення на скаргу, відповідно до змісту яких просить суд відмовити у задоволенні скарги на підставі її необґрунтованості. Разом з цим, представник стягувача зазначає, що виконавчий лист № 643/3569/16-ц виданий Московським районним судом м. Харкова стягувачеві 07.02.2020 із зазначенням строку пред`явлення до виконання до 26.09.2020. У період до серпня 2020 року стягувач звернувся за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц виданого Московським районним судом м. Харкова до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 31.08.2021 постановою державного виконавця виконавчий лист № 643/3569/16-ц був повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, державним виконавцем роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди. Тобто, трирічний строк пред`явлення виконавчого листа з дати його повернення стягувачеві починає перебіг заново. Відмітка про це міститься на зворотньому боці виконавчого листа № 643/3569/16-ц. З урахуванням строків для пред`явлення виконавчого документа, стягувач у вересні 2023 року знову звертається до того органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц. Постановою державного виконавця від 28.09.2023 Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист № 643/3569/16-ц був повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з роз`ясненням положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» про право повторного звернення за примусовим виконанням. 12.02.2025 з урахуванням строків для пред`явлення виконавчого документа, стягувач знову звертається до того органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Крячко О.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виходячи з цієї норми Закону, строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання первісно встановлений до 26.09.2020 року. Необхідно зазначити, що ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 20 вересня 2023 року по цій же справі аналогічна скарга ОСОБА_1 була задоволена з цих самих підстав, було визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державний виконавець Салтівського відділу виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гука Сергія Віталійовича про відкриття виконавчого провадження №72068182 від 20.06.2023 (за тим самим виконавчим листом).

Враховуючи цю обставину, звернення стягувача у вересні 2023 року до органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням виконавчого листа № 643/3569/16-ц не мало правових наслідків. За таких обставин постанова державного виконавця від 28.09.2023 Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» також була неправомірною, оскільки виконавче провадження було відкрито незаконно, що і встановив суд ухвалою від 20.09.2023 р.

Вказана ухвала не оскаржувалась учасниками провадження. З цього видно, що державний виконавець без будь-яких підстав відкрив провадження № 77183264 після спливу (майже на 4,5 роки) строку пред`явлення даного виконавчого листа до виконання, при цьому не звернув увагу на те, що попередня постанова про відкриття виконавчого провадження по даному виконавчому листу була скасована судом саме з підстав спливу строку на його пред`явлення.

Таким чином, державний виконавець не мав права відкрити дане виконавче провадження, а замість цього був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. Суд також відхилив посилання представника скаржника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року, посилаючись на те, що висновки щодо спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, які викладені в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023, не мають преюдиційного значення під час розгляду даної скарги.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року було вирішено питання про незаконність відкриття виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця від 20.06.2023 року, і саме цей факт не може оспорюватись або не братись судом до уваги. При цьому суд ґрунтував своє рішення не на правовому висновку, а саме на тій обставині, щодо якої мав місце спір і яка була предметом судового розгляду факт спливу строку подання даного виконавчого листа Стягувачем. Стягувач та державний виконавець дане рішення не оспорювали.

Але перериватись може лише строк, що не закінчився. Вказаною нормою Закону строки для подання виконавчого листа для примусового виконання, які вже сплили, не поновлювались.

Виходячи з цього, строк подання виконавчого листа Стягувачем з моменту його повернення у 2021 році не було дотримано, а тому у Стягувача, якщо він вважає, що діями державного виконавця він був введений в оману, повинен звертатись з клопотанням про поновлення цього строку і таким чином захистити свої права.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд зазначив, що враховуючи положення абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" який набрав чинності з 26.03.2022, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач пропущений не був і державний виконавець правомірно виніс постанову від 13.02.2025 про відкриття виконавчого провадження № 77183264.

Таким чином, головний державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянов П.О. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 77183264 від 13.02.2025 року діяв у межах та спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з чітким дотриманням вимог чинного законодавства.

суд вважає, що висновки щодо спливу строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, які викладені в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023, не мають преюдиційного значення під час розгляду даної скарги.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Судом встановлено, що згідно матеріалів справи 13.02.2025 постановою головного державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рояновим П.О. відкрито виконавче провадження № 77183264 з примусового виконання виконавчого листа № 643/3569/16-ц виданого 07.02.2020 Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2013 по 29.02.2016 заборгованість 3 966, 32 грн., 3% річних 172, 44 грн., індекс інфляції 1 533, 10 грн., заборгованість за водовідведення 2 561, 40 грн., 3 % річних 98, 88 грн., індекс інфляції 883,51 грн., а загалом в сумі 9 215, 65 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.09.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Зі змісту виконавчого листа вбачається, що строк його пред`явлення до виконання до 26.09.2020 року.

Разом з цим, виконавчий лист містить відмітку державного виконавця, відповідно до якої 31.08.2021 року стягувачу було повернуто виконавчий документ на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частина 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання у строк до 31.08.2024 року.

Відповідно до абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" який набрав чинності з 26.03.2022, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

При цьому, виконавчий лист має відмітку державного виконавця, відповідно до якої 28.09.2023 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З огляду на вищевикладене та враховуючи положення абзацу 10 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" який набрав чинності з 26.03.2022, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач пропущений не був і державний виконавець правомірно виніс постанову від 13.02.2025 про відкриття виконавчого провадження № 77183264.

Таким чином, головний державний виконавець Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роянов П.О. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 77183264 від 13.02.2025 року діяв у межах та спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з чітким дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIIІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону № 1403-VIII виконавчі документи згідно з рішенням стягувача передаються тимчасовим приватним виконавцем відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю або повертаються стягувачу.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Абзацом 1 частини 2 вказаної статті встановлено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини 3 зазначеної статті арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що вимоги позивача про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з банківського рахунку є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крячко Олега Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.