ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2546/25 Номер провадження 22-ц/814/4241/25Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року, ухвалене суддею Зуб Т. О., повний текст рішення складений дата не вказана

у справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Романа Борисовича до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Лихачов Р.Б. звернувся до суду з позовом до ВСК «Злагода» про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування моральної шкоди, в якому просив суд: - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексацією орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2014 по 2023 у розмірі 16 785,42 грн; - cтягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за 2024 у розмірі 23 939,80 грн; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 пеню 0,3% за прострочення орендної плати за період з 2014 по 2024 у розмірі 124 910,70 грн; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн; -стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 2 156,36 грн (а.с. 2-11).

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має у власності по 1/3 частині земельних ділянок: - з кадастровим номером :00:015:2269, загальною площею 5,2218 га, розташованої на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія НМТ №885264 від 14.11.2017; - з кадастровим номером :00:015:0073, загальною площею 6,0684 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія ННІ №438413 від 05.07.2018; - з кадастровим номером :00:015:0072, загальною площею 5,4866 га, у тому числі рілля 5,4866 га, розташованої на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія НАВ №732111 від 20.08.2014. Між позивачем як орендодавцем та ВСК «Злагода» як орендарем з другого укладено договори оренди земельних ділянок від 26.08.2014, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Вказує, що відповідач не виплачує орендну плату у строки, встановлені договором, що є істотним порушенням його умов. Починаючи з 2024, позивач не отримує орендну плату у строки визначені, договором, орендна плата виплачується без індексації. ВСК «Злагода» прострочило виконання грошового зобов`язання, за що настала відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України та п.14 договору. Позивач є особою з онкологічним захворюванням та потребує постійного лікування, що вимагає значних фінансових витрат. Він обґрунтовано розраховував на отримання орендної плати як джерела для покриття витрат на лікування, однак її несвоєчасна виплата спричинила погіршення його психоемоційного стану, зростання тривожності, безсоння та інші наслідки психологічного тиску. Позивач вимушено звертався за допомогою до адвокатів, ніс додаткові витрати та моральне навантаження у зв`язку з підготовкою до судового процесу, що ще більше ускладнило його стан здоров`я. Крім того, внаслідок несплати орендної плати порушено нормальні родинні стосунки, оскільки ця плата є важливою частиною спільного сімейного доходу. Усі члени родини зазнають матеріальних труднощів, що викликає напруження у взаєминах та погіршення якості життя. Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених моральних страждань та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у його життєвих стосунках, часу та зусиль, величину моральної (немайнової) шкоди, яка, можливо, хоч частково відновить стан його психологічного здоров`я, позивач оцінює у розмірі 50 000 грн.

18.07.2025 до суду надійшла уточнена позовна заява представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Р.Б., в якій просив суд: - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної платм за 2024 у розмірі 21 331,69 грн; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 пеню 0,3% за прострочення орендної плати за 2024 у розмірі 9 725,30 грн; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 2 156,36 грн (а.с. 66-75).

09.09.2025 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Р.Б. про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 пеню 0,3% за прострочення орендної плати за 2024 у розмірі 14 169,95 грн; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн ; - стягнути з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 12 000, 00 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 2 156,36 грн (а.с. 116-118).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лихачов Роман Борисович, до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» про стягнення заборгованості з орендної плати та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» на користь ОСОБА_1 за договорами оренди земель пеню за прострочення орендної плати за 2024 9 406,04 грн.

Стягнуто з Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 303,39 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 422,10 грн.

Витрати понесені відповідачем по справі віднесено за його рахунок.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно наявних матеріалів справи відповідачем погашено суму орендної плати, що підтверджується платіжною інструкцією, а тому підстави для задоволення позову в даній частині відсутні.

Оскільки відповідачем були порушені строки орендної плати, розмір орендної плати було сплачено після подачі позову до суду, тобто у період розгляду справи по суті, тому позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 9 406,04 грн.

Враховуючи той факт, що позивачем на підтвердження заявленої моральної шкоди не надано жодного доказу, а протиправна поведінка відповідача дійсно заподіяла позивачу моральні страждання, суд першої інстанції визнав, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 000,00 грн, оскільки заявлений розмір 50 000,00 грн є необґрунтованим, не підтвердженою жодним доказом та завищеним.

В апеляційній скарзі ВСК «Злагода», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні моральної шкоди у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про погіршення його здоров`я, що прямо пов`язані з діями ВСК «Злагода» або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями ВСК «Злагода». Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначає наявність у нього онкологічного захворюванням. Нажаль, онкологічне захворювання фактично є хронічним захворювання, погіршення стану нестає незалежно від фінансових обставин, а залежить більш від фізичних факторів. При цьому, позивач жодного разу з цих причин не звертався до кооперативу щодо прискорення виплати належної йому орендної плати. Щодо посилання на погіршення психоемоційного стану, зростання тривожності, безсоння та інших наслідків психологічного тиску, то ніяким чином не обґрунтовує причинний зв`язок між вище перерахованим і невиплатою орендної плати, строк виплати якої не порушено. Позивачем не була долучена до позовної заяви медична документація, яка б підтверджувала звернення позивача до лікаря з питань зростання тривожності, безсоння та інших наслідків психологічного тиску, тобто відсунє будь-яке клінічне підтвердження станів, на які посилається позивач. На момент звернення до суду з позовом ОСОБА_1 вже має хронічне захворювання, на розвиток якого ВСК «Злагода» не може жодним чином вплинути. Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між сплатою орендної плати і погіршенням здоров`я, на які посилається позивач, як підставу стягнення моральної шкоди є недоведеним, відсутні підстави щодо визначення будь-якої моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Лихачов Р.Б. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками трьох земельних ділянок (по 1/3 частині кожен):

- земельної ділянки, загальною площею 5,2218 га, кадастровий номер :00:015:2269, розташованої на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить їм на праві приватної власності та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія НМТ №885264 від 14.11.2017 (а.с. 79);

- земельної ділянки, загальною площею 6,0684 га, кадастровий номер :00:015:0073, розташованої на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить їм на праві приватної власності та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія ННІ №438413 від 05.07.2018 (а.с. 80);

- земельної ділянки, загальною площею 5,4866 га, у тому числі рілля 5,4866 га, кадастровий номер :00:015:0072, розташованої на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серія НАВ №732111 від 20.08.2014 (а.с. 15 зворот).

26.08.2014 між ВСК «Злагода» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивач передав відповідачу земельну ділянку, загальною площею 5,4866 га, у тому числі рілля 5,4866 га, кадастровий номер :00:015:0072, розташовану на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить їм на праві приватної власності, у тимчасове платне користування (а.с. 18-20).

Згідно п. 11 договору відповідач зобов`язався сплачувати до 30 числа останнього звітного року місяця орендну плату, а у разі невиплати орендної плати у вказані строки згідно п. 14 договору пеню у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9 договору за користування земельною ділянкою відповідач як орендар сплачує, в тому числі позивачу, як орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 5 відсотків, від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнту 3,20 і 1,756, що становить 115 597,06 грн.

Згідно п. 10 договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації.

Договір було укладено строком на 5 (п`ять) років.

14.11.2017 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ВСК «Злагода» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:015:0072, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 14.11.2027 та п. 9 договору було викладено у новій редакції: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 8 (вісім) відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964 та коефіцієнту грошової оцінки 1,756, станом на 01.01.2017 становить 173 265,54 грн, а саме 13 861,24 грн (а.с. 48).

20.08.2019 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ВСК «Злагода» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:015:0072, якою п. 9 договору викладено у новій редакції: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 12 (дванадцять) відсотків, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, площею 5,4866 га, з урахуванням коефіцієнту індексації та коефіцієнту грошової оцінки, станом на 01.01.2019 становить 177 347,53 грн, а саме 21 281,70 грн (а.с. 123).

Також, 01.07.2013 між ВСК «Злагода» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 передала відповідачу земельну ділянку, загальною площею 5,2218 га, у тому числі рілля 5,2218 га, кадастровий номер :00:015:2269, яка розташована на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить їй на праві приватної власності у тимчасове платне користування (а.с. 101-103).

Згідно п. 11 договору відповідач зобов`язався сплачувати до 30 числа останнього звітного року місяця орендну плату, а у разі невиплати орендної плати у вказані строки згідно п. 14 договору пеню у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення

Відповідно до п. 9 договору за користування земельною ділянкою відповідач як орендар сплачує, в тому числі позивачу як орендодавцю, щороку орендну плату у розмірі 5 відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням коефіцієнту 3,20 і 1,756, що становить 115 597,06 грн.

Згідно п. 10 договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації.

14.11.2017 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як спадкоємцями ОСОБА_4 та ВСК «Злагода» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:015:2269, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 14.11.2027 та п. 9 договору було викладено в новій редакції: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 8 відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням коефіцієнту 3,20 і 1,756, що становить 173 265,54 грн (а.с. 21).

20.08.2019 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ВСК «Злагода» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:015:2269, якою п. 9 договору викладено в новій редакції: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 12 (дванадцять) відсотків, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, площею 5,2218 га з урахуванням коефіцієнту індексації та коефіцієнту грошової оцінки, станом на 01.01.2019 становить 177 764,12 грн, а саме 21 331,69 грн (а.с. 22).

Також, 01.07.2013 між ВСК «Злагода» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_5 передала відповідачу земельну ділянку, загальною площею 6,0684 га, у тому числі рілля 6,0684 га, кадастровий номер :00:015:0073, розташовану на території Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належить їй на праві приватної власності у тимчасове платне користування (а.с. 92-94).

Згідно п. 11 договору відповідач зобов`язався сплачувати до 30 числа останнього звітного року місяця орендну плату, а у разі невиплати орендної плати у вказані строки згідно п. 14 договору пеню у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9 договору за користування земельною ділянкою відповідач як орендар сплачує, в тому числі позивачу як орендодавцю, щороку орендну плату у розмірі 5 відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням коефіцієнту 3,20 і 1,756, що становить 115 597,06 грн.

Згідно п. 10 договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації.

05.07.2018 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 як спадкоємцями ОСОБА_5 та ВСК «Злагода» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:015:0073, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 05.07.2028 та п. 9 договору було викладено в новій редакції: за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 8 відсотків від середнього розміру 5,39 га земельної частки (паю), що числиться по Кіровській сільській раді, виходячи з нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням коефіцієнту 4,7964 і 1,756, що становить 173 265,54 грн (а.с. 95 зворот, 96).

Відповідно до п. 4, 5 додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок, зміни до договорів оренди набувають чинності з моменту їх державної реєстрації. Інші умови договору, до яких не внесені зміни всіма додатковими угодами, що набули чинності, зберігають свою чинність.

Відповідно до довідки ВСК «Злагода» про нарахування паїв за 2024 розмір орендної плати, згідно договорів оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0072 становить 8 867,38 грн, земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:2269 становить 8 888,21 грн, земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0073 становить 9 033,11 грн, до видачі 26 788,70 грн, з утриманням ПДФО та ВЗ 20 627,29 грн (а.с. 91 зворот).

Встановлено, що орендна плата за 2024 виплачена 14.08.2025 у розмірі 20 627,29 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №305 (а.с. 106 зворот).

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованість за орендну плату за 2024 у розмірі 21 331,69 грн, проте належних доказів на обґрунтування заявленої вимоги та належних розрахунків саме такої суми позивачем надано не було.

Так, відповідно до договору оренди землі від 26.08.2014 у редакції від 20.08.2019, розмір орендної плати за оренду земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0072 складає 21 281,70 грн (на трьох співвласників), з урахування індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки станом на 2024 розмір орендної плати складає 26 602,14 грн.

Отже 1/3 від 26 602,14 грн складає 8 867,38 грн (1596,13 грн - ПДФО, 443,37 грн - ВЗ) до виплати - 6 827,88 грн.

Відповідно до договору оренди землі від 01.07.2013 у редакції від 14.07.2017, розмір орендної плати за оренду земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:2269 складає 13 861,24 грн (на трьох співвласників), з урахування індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки станом на 2024 розмір орендної плати складає 26 664,63 грн.

Отже 1/3 від 26 664,63 грн складає 8 888,21 грн (1599,88 грн - ПДФО, 444,41 грн - ВЗ) до виплати - 6 843,92 грн.

Відповідно до договору оренди землі від 01.07.2013 у редакції від 05.07.2018, розмір орендної плати за оренду земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0073 складає 13 861,24 грн (на трьох співвласників), з урахування індексації нормативно грошової оцінки земельної ділянки станом на 2024 розмір орендної плати складає 27 099,33 грн.

Отже 1/3 від 27 099,33 грн складає 9 033,11 грн (1625,96 грн - ПДФО, 451,66 грн - ВЗ) до виплати - 6 955,49 грн.

Загальна сума до виплати (після сплати усіх податків і збрів) складає 20 627,29 грн (6 827,88 грн + 6 843,92 грн +6 955,49 грн), а не 21 331,69 грн.

У судовому засіданні представник відповідача не визнала позовні вимоги в частині 9 725,30 грн - 3% річних.

Встановлено, що у разі не виплати орендної плати у строки, визначені договорами, сплачується пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення (п.14 договорів оренди землі).

Доводи представника відповідача про те, що розділ «Орендна плата» у договорах оренди земель у редакціях додаткових угод не містить пункту 14, на який посилається позивач, як на підставу нарахування пені, є хибними, оскільки додатковою угодою зміни окремо до п.14 договору оренди землі не вносилися, а тому відповідно до п. 5 додаткової угоди інші умови договору, до яких не внесені зміни всіма додатковими угодами, що набули чинності, зберігають свою чинність.

Відповідно до п.11 договорів оренди земель орендна плата сплачується грошима до 30 числа останнього звітного року місяця, тобто, право на нарахування пені у разі несплати орендної плати в цей термін виникає у позивача, починаючи з 31 грудня року, за який виникла заборгованість.

Враховуючи положення договорів щодо сплати пені у розмірі 0,3% за кожен день прострочення, а також період прострочення з 1 січня року, наступного за роком несплати, по 02.06.2025, розраховано суму пені за недоплату орендної плати за 2024, для розрахунку суми пені використано формулу:

Пеня = сума заборгованості * ставка пені * кількість днів прострочення

Сума заборгованості = 20 627,29 грн.

Ставка пені = 0,3% (0,003 у вигляді десяткового числа)

Кількість днів прострочення = з 01.01.2025 по 02.06.2025 це 152 дні (пеня = 20627,29*0,003*152).

Сума пені за недоплату орендної плати за 2024 становить 9 406,04 грн.

Позивач є особою з онкологічним захворюванням та потребує постійного лікування, що вимагає значних фінансових витрат. Він обґрунтовано розраховував на отримання орендної плати як джерела для покриття витрат на лікування, однак її несвоєчасна виплата спричинила погіршення його психоемоційного стану, зростання тривожності, безсоння та інші наслідки психологічного тиску. Позивач вимушено звертався за допомогою до адвокатів, ніс додаткові витрати та моральне навантаження у зв`язку з підготовкою до судового процесу, що ще більше ускладнило його стан здоров`я. Крім того, внаслідок несплати орендної плати порушено нормальні родинні стосунки, оскільки ця плата є важливою частиною спільного сімейного доходу. Усі члени родини зазнають матеріальних труднощів, що викликає напруження у взаєминах та погіршення якості життя.

Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених моральних страждань та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у його життєвих стосунках, часу та зусиль, величину моральної (немайнової) шкоди, яка, можливо, хоч частково відновить стан його психологічного здоров`я, позивач оцінив моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Протиправна поведінка відповідача полягає у несвоєчасному виконанні, передбачених договором, зобов`язань щодо своєчасної оплати орендної плати.

Саме внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу заподіяні моральні страждання.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділові репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного.

Предметом позову є: - стягнення з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 пені 0,3% за прострочення орендної плати за 2024 у розмірі 14 169,95 грн; - стягнення з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Предметом апеляційного перегляду є законність і обгрунтованість рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року в частині стягнення з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно достатті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Приписами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).

У постанові Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21) вказано на те, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.

Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що у зв`язку з невиконанням умов договору оренди він поніс моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн (клопотання про уточнення позовних вимог від 09.09.2025 (а.с. 116-118)).

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 №4 (з наступними змінами і доповненнями), позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі №759/8814/23, провадження №61-9883св24.

Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи та, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи даний спір, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами завдання відповідачем йому моральної шкоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, не встановив обставин, що мають значення для вирішення спору, дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.

Відтак, формальний підхід суду першої інстанції до вирішення справи не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законного та справедливого рішень, а також захист прав та інтересів учасників судового розгляду.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ВСК «Злагода» на користь ОСОБА_1 за договорами оренди земель пені за прострочення орендної плати за 2024 у розмірі 9 406,04 грн, однак помилково стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року в частині стягнення з Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2 000 грн скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 адвоката Лихачова Романа Борисовича до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Злагода» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2025 року не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов