Справа № 752/7990/13-ц
Провадження № 6/752/183/25
У Х В А Л А

07.03.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Подана заява ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень поданих 03.03.2025, мотивована тим, що з 01.09.2021 стосовно заявниці діє обмеження у праві виїзду за межі України, що пов`язано із відкритим щодо неї виконавчим провадженням НОМЕР_2.

Водночас заявниця вказує, що заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у справі №752/7990/13-ц, згідно якого, з неї на користь фінансової установи належить стягнути грошові кошти у розмірі 526 588,18 доларів США є таким, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та пропорційності. При цьому заявниця ОСОБА_1 наводить аналіз чинного законодавства, яке регулює відповідні кредитні правовідносини, судову практику Верховного суду та практику Європейського суду з прав людини.

Заявниця стверджує, що розмір коштів, за які новий кредитор -ТОВ «Вердикт Капітал» придбав право вимоги до неї є значно меншим від суми її боргу (від загального розміру боргу у сумі 4 273 184, 55 гривень ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило лише 25 358 гривень).

На виконання судового рішення вже було відчужено об`єкти нерухомості, які належали заявниці, від продажу яких кредитор отримав 2 322 837 гривень.

Заявниця стверджує, що її попередні виїзди за кордон були пов`язані з особистими, сімейними та професійними обставинами, зокрема обов`язковим перебуванням у США відповідно до вимог її імміграційного статусу, вона не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, яке набуло законної сили.

Також ОСОБА_1 вказує на відсутність публічного інтересу в її справі, оскільки зі зміною стягувача з державного банку на ТОВ «Вердикт Капітал», стягнуті з неї кошти будуть спрямовані не до державного бюджету, а безпосередню приватній фінансовій установі. Окрім того вказує, що з 22.10.2021 стосовно ТОВ «Вердикт Капітал» відкрите кримінальне провадження Головним слідчим управлінням Служби безпеки України щодо привласнення товариством грошових коштів.

У судовому засіданні представник заявниці заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії Правового висновку у справі №752/19328/13-ц та правової оцінки нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» у контексті кримінального провадження №0000363 від 24.02.2025, яке було задоволено.

07.01.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2025 головуючим суддею з розгляду вказаної заяви визначений суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чекулаєв С.О.

Судове засідання для розгляду заяви яке призначене на 28.01.2025 було відкладене на 04.03.2025.

У судове засідання 04.03.2025 з`явилися заявник - ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_3 , представник стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Бурдюг Т.В. та приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Я.А.

Детально вивчивши подану заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України а також матеріали цивільної справи №757/7990/13-ц суд встановив такі обставини.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у справі №752/7990/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги були задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором, що складається із:

- суми поточної заборгованості за кредитом в розмірі 13 435 доларів США 55 центів;

- суми поточної заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 573 долари США 63 центи;

- суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 40 597 доларів США 21 цент;

- суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 28 145 доларів США 67 центів;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 1 530 858 гривень 21 копійку;

- суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в розмірі 1 046 291 гривень 69 копійок;

- суми 3% річних від простроченого кредиту в розмірі 23 445 гривень 18 копійок;

- суми 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 14 351 гривень 67 копійок;

- суми судового збору в розмірі 3 441 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2015 заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2013, залишена без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду місті Києва від 15.12.2016 у справі № 752/7990/13-ц відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2013.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 у справі № 752/7990/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15.12.2016 залишити без змін.

Таким чином, суд встановив, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у справі №752/7990/13-ц набуло законної сили і має бути виконаним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2021 у справі №752/7990/13-ц, розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Я.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, боржник ОСОБА_1 , заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» суд постановив тимчасово обмежити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 752/7990/13-ц, який виданий 04.04.2016 Голосіївським районним судом м. Києва.

Підставою для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Маляра Яна Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , було те, що суд встановив факт ухилення боржниці від виконання судового рішення та ігнорування нею законних вимог приватного виконавця, при цьому їй було відомо про існуючу в неї заборгованість перед ПАТ «РОДОВІД БАНК» та про наявність виконавчого провадження.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.12.2021 у справі №752/7990/13-ц (провадження № 22-ц/824/15108/2021) ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2021 про встановлення тимчасового обмеження залишено без змін.

Станом на час розгляду справи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 є чинним.

24.05.2023 при спробі перетину державного кордону ОСОБА_1 на міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення «Ягодин» начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю впс «Рівне» віпс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було прийняте рішення №1317 про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, статтею 6 вказаного Закону № 3857-XII встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до частин першої та третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд встановив, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у справі №752/7990/13-ц на підставі якого виданий виконавчий лист № 752/7990/13-ц та відкрите виконавче провадження № 64113270 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, що складається із суми поточної заборгованості за кредитом в розмірі 13 435,55 доларів США, суми поточної заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 573,63 долари США, суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 40 597,21 доларів США, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 28 145,67 доларів США, суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 1 530 858,21 гривень, суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту в розмірі 1 046 291,69 гривень, суми 3% річних від простроченого кредиту в розмірі 23 445,18 гривень, суми 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 14 351,67 гривень, та суми судового збору в розмірі 3 441,00 гривень залишається не виконаним.

Зокрема суд зазначає, що ОСОБА_1 ні в заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ні в судовому засіданні 04.03.2025 не надала суду жодних доказів виконання неї грошового зобов`язання перед новим кредитором (стягувачем), яким є ТОВ «Вердикт Капітал».

Тобто, рішення суду до цього часу залишається не виконаним.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом наведених норм закону тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду, або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З матеріалів справи вбачається і підтверджено в судовому засіданні, що боржник ОСОБА_1 добре обізнана про свої обов`язки по виконанню рішення суду від 24.09.2013 у справі №752/7990/13-ц, про наявність відкритого виконавчого провадження, проте будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду протягом тривалого часу не здійснює.

Як заявила заявниця, реалізація належних їй квартир була здійсненна в межах виконавчого провадження та їх вартість не забезпечила повного виконання судового рішення.

Доказів добровільного та самостійного погашення заборгованості заявниця до суду не надала.

Суд враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

За змістом статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання дій та прийняття рішень.

Суд вважає, що ухилення боржника від виконання судового рішення призводить до виникнення негативних наслідків як для стягувача, так і для держави, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Суд враховує, що Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлює юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

3) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

4) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Приватний виконавець у судовому засіданні зазначив, що боржник вказаних вимог закону не дотримується.

Окрім того, заявниця, у поданій нею заяві сама визнає той факт, що 08.12.2021 будучи обізнаною про залишення Київським апеляційним судом без змін ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2021 у справі №752/7990/13-ц про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України, покинула території України, що свідчить про вчинення нею дії які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення.

Будь-які посилання заявниці на неправомірність дій нового кредитора - ТОВ «Вердикт Капітал», наявність відносно нього відкритого кримінального провадження в жодному разі не скасовує її обов`язок виконати судове рішення, яка набрало законної сили.

Надана у судовому засіданні копія Правового висновку у справі №752/19328/13-ц та правової оцінки нового кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» у контексті кримінального провадження №0000363 від 24.02.2025 виготовленого Благодійною організацією Благодійний фонд «Ваша надія в Україні» є лише правовою думкою з питань правовідносин, які виникли між боржницею та її кредиторами і жодним чином не може розглядатися судом як доказ в розумінні цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02.01.2011 зазначено, що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, відповідно до частиною третьою статті 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору статті 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15.03.2001 та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Як зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату.

Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд зазначає, що обставини, якими заявниця обґрунтовує подану заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України тривають як мінімум з вересня 2021 року, тобто виникли через 8 років після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по кредиту.

Законом України «Про виконавче провадження» строку здійснення виконавчого провадження не передбачено, однак статтею 2 цього Закону унормовано здійснення виконавчого провадження з дотриманням розумності строків.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі №913/438/19 від 19.08.2019, хоча визначення поняття «розумності строків» Закон не містить, проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу.

Дійсно, з точки зору закону тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Суд ще раз наголошує, що ні заявник, ні його представник у судовому засіданні жодним чином не обмовилися про існування будь-яких об`єктивних обставин, які були чи є перешкодою для виконання рішення суду протягом такого тривалого часу.

Крім того, не посилались вони і на неможливість його виконання в силу будь-яких причин, у тому числі матеріальних, і які б свідчили про відсутність підстав для висновку про його ухилення від виконання рішення суду.

Навпаки, єдиними обставинами невиконання рішення суду є позиція заявниці, неодноразово висловлена нею та її представником у судовому засіданні, про неправомірність дій нового кредитора, про сплату частини заборгованості в результаті реалізації нерухомого майна та про потребу заявниці покинути територію України у зв`язку з імміграційним законодавством США.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що твердження приватного виконавцявиконавчого округу міста Києва Маляра Я.А. про свідоме ухилення боржниці від погашення заборгованості не спростовані, а тому необхідність у застосуванні до ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України не відпала.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись статтями: 2, 18, 441 ЦПК України, Законом України « Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлений 07.03.2025.

Суддя: С.О. Чекулаєв