КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8306/24 Головуючий у І інстанції Саламон О.Б.
Провадження №22-ц/824/5002/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В обґрунтування заяви зазначала, що у кінці 2022 року почала стосунки з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в подальшому вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання між ними склалися стосунки притаманні подружжю: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, приймали спільну участь у витратах на утримання житла.

З січня 2023 року ОСОБА_3 за власним бажанням вступив до лав ЗСУ та був направлений на навчання до м. Львова. З січня по квітень 2023 року ОСОБА_1 приїздила кожні вихідні до ОСОБА_3 , як до свого чоловіка.

Після закінчення навчання у квітні ОСОБА_3 було направлено на передову у Херсонську область, потім в Донецьку область, проте весь час між ними були стосунки як між подружжям, вони несли спільну участь у витратах на ремонт квартири.

У вересні 2023 ОСОБА_3 було направлено на навчання до м. Одеси, де ОСОБА_1 та ОСОБА_3 винаймали квартиру та продовжували спільно проживати.

10 грудня 2023 року ОСОБА_3 було направлено в Херсонську область для виконання бойового завдання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув під час захисту Батьківщини. Офіційне сповіщення про смерть було надіслано 04 січня 2024 року, однак ОСОБА_1 було повідомлено побратимами про смерть ОСОБА_3 ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки побратими загиблого вважали її дружиною.

Під час поховання ОСОБА_3 була присутня ОСОБА_1 , як дружина загиблого.

ОСОБА_1 вказує, що за час спільного проживання та до моменту смерті ОСОБА_3 вони були сім'єю, виконували права і обов'язки подружжя, проводили свята в колі рідних та друзів, вона вважає себе дружиною захисника, однак скористатися пільгами, як член сім'ї загиблого не може, оскільки шлюб офіційно не зареєстровано.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 звернулася до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю, з метою отримання статусу члена сім'ї загиблого та отримання пільг, які надаються особам з таким статусом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає помилковими висновки суду про наявність спору про право на спадщину.

У відповідь на апеляційну скаргу надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Федини О.В.

В обґрунтування відзиву зазначає, що категорично не погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Заінтересована особа вважає вказану заяву необґрунтованою, виходячи з того, що спільного проживання з 2022 року як такого не могло бути, бо лише в 2023 році ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_3 , оскільки останній разом з батьком заявниці були направлені в учбову частину як військовослужбовці.

Представник заінтересованої особи вказує , що спір про право є очевидним, оскільки ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, не будучи ані дружиною, ані родичем спадкодавця і в своїй заяві просила не видавати свідоцтва про право на спадщину до вирішення справи судом. На підставі вказаного ОСОБА_2 , дідусю загиблого, було відмовлено нотаріусом Другої Золотоніської нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Подавши вказану заяву, ОСОБА_1 прямо заявила про свої права на спадщину, однак в доводах апеляційної скарги зазначала протилежне.

Стосовно сповіщення про смерть від 04 січня 2024 року, зі змісту якого вбачається, що про смерть ОСОБА_3 повідомлено його батька - ОСОБА_4 , зазначаємо, що таке повідомлення є сумнівним. Оскільки ОСОБА_4 помер у м. Золотоноша ще ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 . Крім того ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав сповіщення про смерть ОСОБА_3 . ОСОБА_2 як члену його сім'ї.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Федина О.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану, підтримав доводи, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою та тимчасовою непрацездатністю, на підтвердження чого додала до клопотання копію Інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров'я від 25.02.2025.

Дослідивши додані до клопотання документи, заслухавши думку представника заінтересованої особи, керуючись частиною другою статті 372 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що неявка ОСОБА_1 не перешкоджає розгляду справи, оскільки свою позицію щодо оскаржуваної ухвали суду першої інстанції заявник виклала в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь головуючої судді Таргоній Д.О., пояснення представника заінтересованої особи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За положеннями частин 1, 2, 4 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічний висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дідом загиблого онука ОСОБА_3 , вбачається спір про право на спадщину, оскільки заявницяподала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом першої інстанції встановлено, що постановою Другої Золотоніської державної нотаріальної контори від 20 вересня 2024 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі змісту постанови вбачається, що в спадковій справі міститься заява ОСОБА_1 , в якій вона просить не видавати свідоцтва про право на спадщину до вирішення справи судом.

З огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із мотивами суду першої інстанції для залишення заяви без розгляду, оскільки встановлення вказаного заявником факту впливатиме на права і обов`язки спадкоємців, враховуючи, що сам заявник претендує на частку чи в повному обсязі право на спадкове майно, тому вбачається спір про право.

Згідно з пунктами 2, абзацу 1,2,3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду Україн від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відсутні підстави для задоволення скарги та скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10.03.2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А