Справа № 484/5306/24
Провадження № 2/484/121/25
07.03.2025 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Максютенко О.А.
секретар судового засідання Завірюха В.Ю.
за участі прокурора Первомайської окружної прокуратури В.Жорової
представника ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області Шкапенко Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Первомайську цивільну справу за позовом Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах Синюхо-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування наказу та повернення земельної ділянки
20.09.2024 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах Синюхо-Брідської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування наказу та повернення земельної ділянки.
Спірним Наказом ГУ Держгеокадастру у області фактично змінило цільове призначення спірної земельної ділянки водного фонду, передавши її у приватну власність для ведення особистого селянського господарства як землю сільськогосподарського призначення.
Оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру в області стосується землі водного фонду, розпоряджатися якою не уповноважений вказаний орган виконавчої влади та яка не може бути передана у приватну власність, такий наказ суперечить вимогам Земельного та Водного кодексів України, порушує інтереси держави, що, згідно із ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. ст. 152, 155 ЗК України, є підставою для усунення перешкод власнику у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання відповідного наказу незаконним та скасування.
Власником та розпорядником спірної земельної ділянки та органом, поверненню у власність якого вона підлягає, є саме Синюхино-Брідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області. Синюхино-Брідська сільська рада має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель водного фонду. Втім, сільською радою, за наявного порушення інтересів держави, жодних заходів щодо визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки у комунальну власність не вжито. Первомайською окружною прокуратурою запитами від 21.11.2023 та 22.04.2024 ґрунтовно повідомлено про виявлені порушення вимог законодавства СинюхиноБрідську сільську раду. Листом органу місцевого самоврядування від 01.05.2024 окружну прокуратуру повідомлено про те, що сільською радою контрольні заходи за вказаним фактом не здійснювались та із відповідним позовом до суду сільська рада не зверталась. Не повідомлено сільською радою про будь-які заходи реагування на порушення інтересів держави до теперішнього часу. Невжиття органом місцевого самоврядування протягом розумного строку після отримання повідомлення про наявність порушень інтересів держави заходів до їх поновлення є підставою звернення прокурора до суду.
Також просив стягнути судові витрати по справі.
03.09.2024 року ухвалою суду у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
21.10.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області надало до суду відзив на позовну заяву, де просили змінити їх процесуальний статус на третю особу та відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївської області є неналежним відповідачем у справі через те, що прокурор в особі держави Синюхобрідської сільської ради Миколаївської області посилається до держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області. На даний час, саме ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки. Головне управління не має жодного інтересу у даній справі, оскільки не має жодних майнових прав на спірну земельну ділянку. Тому Головне управління не може набути статус відповідача у даній справі.
Вважає, що оскарження Наказу від 17.03.2017 №14- 2449/14-17-СГ є неефективним способом захисту. Наказ від 17.03.2017 №14- 2449/14-17-СГ не підлягає оскарженню, оскільки є розпорядчим актом індивідуальної дії, яке вже вичерпало свою дію в момент його виконання. Так, дане розпорядження не розраховане на багаторазове застосування, не містить загальнообов`язкових правил поведінки, не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямоване на припинення та виникнення конкретних правовідносин і вичерпує свою дію в момент реєстрації за ОСОБА_1 права власності на підставі Наказу від 17.03.2017 №14-2449/14-17-СГ.
Для того, щоб можна було припинити речове право в Державному реєстрі прав на підставі рішення суду, достатньо буде заявлення 1(однієї) позовної вимоги, яка базуватиметься на застосуванні одного із 3(трьох) передбачених ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» варіантів.
13.11.2024 року прокурор Первомайської окружної прокуратури надав відзив на позовну заяву, де зазначено, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи є безпідставними. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Характер даного спору є таким, що відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України може бути розглянутий та вирішений виключно судом, оскільки не лише стосується порушення законодавчо визначеної компетенції державних органів при розпорядженні землею водного фонду, а й свідчить про незаконну передачу її у власність ОСОБА_4 .
Реалізація ГУ Держгеокадастру у області права від імені держави відповідає її волі лише тоді, коли здійснюється на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, як це визначено в ст. 19 Конституції України. Ототожнення органу державної влади з державою пов`язане саме з діяльністю такого органу, що здійснюється лише у відповідності з вимогами законодавства України. Проте, підставою для подання прокурором позовної заяви стало прийняття ГУ Держгеокадастру у області наказів з порушенням визначеної ч. ч. 4, 5 ст. 122 ЗК України компетенції. ГУ Держгеокадастру у області, видаючи накази про надання у власність відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки водного фонду під виглядом сільськогосподарських угідь, діяло з порушенням вимог земельного законодавства, не маючи повноважень щодо вилучення земель водного фонду, а отже не в інтересах держави.
Вимога прокурора про визнання незаконним спірного наказу та його скасування є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. На законодавчому рівні встановлений та підтверджений судовою практикою такий спосіб захисту порушених інтересів держави, як визнання незаконним та скасування рішення органу державної влади (у даному випадку наказу ГУ Держгеокадастру у області).
14.11.2024 року представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області надала суду заперечення на відповідь на відзив, де просила визнати доводи прокурора не обґрунтованими та відмовити в задоволенні позову.
26.11.2024 року прокурор надав суду письмові пояснення, де просив позов задовольнити у повному обсязі.
10.01.2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду, в задоволенні клопотання про заміну процесуального статусу відповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області на третю особу відмовлено.
В судове засідання позивач Синюхо-Брідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області до суду надала заяву про слухання справи у їх відсутність.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась про слухання справи повідомлена належним чином.
В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на викладене в позовній заяву.
Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, в обґрунтування відмови послалась на заперечення до позовної заяви.
Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно із ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор звернувся з цивільним позовом в інтересах держави в особі Синюхо-Брідської сілської ради Первомайського району Миколаївської області.
Поданий позов прокурор мотивував тим, що сільською радою, за наявного порушення інтересів держави, жодних заходів щодо визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки у комунальну власність не вжито.
Первомайською окружною прокуратурою запитами від 21.11.2023 та 22.04.2024 повідомлено про виявлені порушення вимог законодавства СинюхиноБрідську сільську раду. Листом органу місцевого самоврядування від 01.05.2024 окружну прокуратуру повідомлено про те, що сільською радою контрольні заходи за вказаним фактом не здійснювались та із відповідним позовом до суду сільська рада не зверталась. Не повідомлено сільською радою про будь-які заходи реагування на порушення інтересів держави до теперішнього часу.
Вказане свідчить про відсутність наміру у Синюхино-Брідської сільської ради на самостійне звернення до суду, у зв`язку із чим у прокурора виникали обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом.
Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі водного фонду.
Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України (далі - ВК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України).
Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.
Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
З інформації Державного земельного кадастру та поземельної книги на спірну земельну ділянку вбачаються наявні обмеження у використанні вказаної земельної ділянки у вигляді прибережної захисної смуги.
Надані прокурором докази є належними та допустимими, оскільки отримані відповідно до вимог закону.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (п. 105), чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи.
Тому, відповідач ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області з перевищенням владних повноважень незаконно вилучило поза волею належного розпорядника спірну земельну ділянку та передало у приватну власність, що є неправомірним.
27 травня 2021 року набрав чинності Закон України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" ( від 28 квітня 2021 року №1423-ІХ), яким розділ Х "Перехідні положення" ЗК України було доповнено пунктом 24 такого змісту:
"24. З дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:
а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);
в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;
г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;
д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;
е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.
Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.
З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.
Відтак, з 27 травня 2021 року землі в межах територіальних громад набули статус комунальної власності.
Отже, на даний час власником та розпорядником спірної земельної ділянки та органом, поверненню у власність якого вона підлягає, є саме Синюхино-Брідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що на даний час спірна земельна ділянка повинна перебувати у постійному користування Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а тому відповідне судове рішення про витребування спірної земельної ділянки на користь держави зачіпає права та інтереси даного суб`єкта.
Отже судом встановлено, що оспорюваний наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області прийнятий в порушення вимог Конституції, Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття спірних рішень), Водного кодексу України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частина 2 статті 16 ЦК України зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної(немайнової)шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд бере до уваги слідуюче.
Державну реєстрацію земельної ділянки проведено 13.04.2017 року із зазначенням форми власності: приватна. На час реєстрації земельної ділянки її цільове призначення визначено - для ведення особистого селянського господарства. Власником земельної ділянки є відповідач по справі Умрихіна АС. Наказ органу державної влади, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично стали інструментами, які обумовили формальне набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.
Судом встановлено, що право власності держави в цілому щодо спірної земельної ділянки було порушено незаконними наказом відповідача ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, виданими з порушенням законодавства. та незаконною реєстрацією права оренди на земельні ділянки за ОСОБА_1 .
Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).
Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).
Верховний Суд зауважує, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність і про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди.
У даній справі мета прокурора спрямована на відновлення власником володіння спірною земельною ділянкою. Тому не є належними й ефективними способами захисту вимоги визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області від 17.03.2017 року №14-2449/14-17-СГ.
У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Виходячи з мети позову, який заявив прокурор, і його обґрунтування, вимогу зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Синюхино-Брідської сільської ради земельну ділянку площею 1.5 га слід розуміти як вимогу про витребування цієї ділянки з володіння ОСОБА_1 на користь власника.
Відповідно до п.9 ч.1ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Згідно з ч. 1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відтак рішення суду, яким задоволено позов про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 903/450/16 від 05.03.2019).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Проаналізувавши вимоги законодавства та судову практику Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області щодо спірної земельної ділянки задоволенню не підлягає так як не є ефективним способом захисту, оскільки рішення суду про витребування в ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у державну власність саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування права власності ОСОБА_1 .
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Первомайської окружної прокуратури в інтересах держави підлягають до задоволення частково.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Прокурором при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в загальні сумі 4844.80 грн (платіжне доручення № 1516 від 17.09.2024 на суму 2422.40 грн та платіжне доручення № 1337 від 13.08.2024).
Судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, по якій сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн.
Беручи до уваги часткове задоволення позову судом з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1211.20 грн.(2422.40 грн./2). з кожного.
Крім того з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача витрати по сплаті заяви про забезпеченню позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265, ч. 6 ст. 268, ст.ст. 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд
позов Первомайської окружної прокуратури в інтересах Синюхо-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування наказу та повернення земельної ділянки задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до положень частин 7, 8 статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.03.2025 року.

Позивач: Первомайська окружна прокуратура, ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. І.Виговського,18 м. Первомайськ Миколаївської області поштовий індекс 552130;

в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

Синюхо-Брідська сільська рада Первомайського району Миколаївської області, ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Центральна,14 с. Синюхин Брід Первомайського району Миколаївської області поштовий індекс 55243.

Відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ідентифікаційних код в , місце знаходження: проспект Миру,34 м.Миколаїв, поштовий індекс 55034;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Суддя: