№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6179/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна А.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Богуна Василя Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року, постановлену у складі судді Арапіної Н.Є., у справі № 755/22011/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» про визнання факту припинення трудових відносин, припинення трудового контракту та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лілак» про визнання факту припинення трудових відносин, припинення трудового контракту та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просила визнати факт припинення трудових відносин між нею та ТОВ «Лілак» з 22 липня 2024 року; припинити трудовий контракт №002 від 22 січня 2024 року, укладений між нею та ТОВ «Лілак»; стягнути з ТОВ «Лілак» на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Роз`яснено позивачці, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Богун В.М., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що ОСОБА_1 не є учасником ТОВ «Лілак» та не є членом його виконавчого органу. ОСОБА_1 була прийнята на посаду комерційного директора на підставі трудового контракту №002 від 22 січня 2024 року, підписаного з генеральним директором ТОВ «Лілак», а не рішення загальних зборів ТОВ «Лілак». Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір, який виник між ОСОБА_1 та ТОВ «Лілак» є корпоративним, та безпідставно відмовив у відкритті провадження в справі.

В суді апеляційної інстанції адвокат Богун В.М., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ТОВ «Лілак» в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лілак» про визнання факту припинення трудових відносин, припинення трудового контракту та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 з даним позовом обумовлено необхідністю захисту її прав, пов`язаних з припиненням трудових відносин комерційного директора ТОВ «Лілак», а відтак, суб`єктний склад, визначений поданою позовною заявою, а також підстави те предмет позовних вимог за характером їх виникнення, не охоплюється юрисдикцією загальних судів щодо цивільних спорів, визначеною ст. 19 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим ст. 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом захисту, визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема, у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

У мотивувальній частині Рішення № 1-рп/2010 Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК Українизазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

За змістом положень частини третьої статті 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та робила правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами (зокрема, серед останніх це постанови від 19 лютого 2020 року у справі №145/166/18, від 23 лютого 2021 року у справі № 753/17776/19).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є учасником ТОВ «Лілак» та не була його керівником або членом виконавчого органу.

ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «Лілак» на посаду комерційного директора не на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Лілак», а на підставі трудового договору (контракту) №002 від 22 січня 2024 року, укладеного між нею та ТОВ «Лілак» в особі генерального директора Альберта Вугмана.

При цьому зі змісту трудового договору (контракту) №002 від 22 січня 2024 року вбачається, що посада комерційного директора в ТОВ «Лілак» по суті є посадою найманого працівника.

В матеріалах справи відсутні установчі документи ТОВ «Лілак», які б підтверджували інше.

Також, як вбачається зі змісту позовної заяви, свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала виключно нормами КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що спір, який виник між ОСОБА_1 та ТОВ «Лілак» є корпоративним, та безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі.

Разом з тим, апеляційний суд за наслідком розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому розгляду, не має повноважень на відкриття провадження у справі, про що просив представник ОСОБА_1 .

Відповідно, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лілак» про визнання факту припинення трудових відносин, припинення трудового контракту та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Богуна Василя Миколайовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2024 рокускасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» про визнання факту припинення трудових відносин, припинення трудового контракту та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді