ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/4366/24 Головуючий в І інстанції: Сікора О.О.
Номер провадження: 22-ц/819/235/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Сікори О.О., дата складення повного тексту рішення не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт", про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та розірвання договору оренди,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

09 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт", в якому просив:

--- розірвати договір оренди землі від 12.01.2015, додаткову угоду від 01.01.2018, кадастровий номер :02:026:0034, площею 9,6730 га, укладені між позивачем та відповідачем;

--- стягнути з відповідача на користь позивача плату за оренду земельної ділянки за 2022 рік в розмірі 19 454,00 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Позов обґрунтований наступним.

Позивач є власником земельної ділянки площею 9,673 га, кадастровий номер :02:026:0034, розташованої на території Максимо-Горьківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, індексний номер 371451354 від 26.03.2024 (копія витягу додається).

Згідно з договором оренди землі, укладеним 12.01.2015 між позивачем та Приватним підприємством "ЮТС-Агропродукт Плюс", а також актом приймання-передачі об`єкта оренди, зазначена земельна ділянка була передана в оренду відповідачу. Право оренди було зареєстровано в Державному реєстрі інших речових прав 31.01.2015.

Відповідно до умов договору орендар зобов`язався щорічно, у строк з 1 серпня до 31 грудня кожного року, сплачувати орендну плату у розмірі 5 855,23 грн, включаючи податок на доходи фізичних осіб.

01.01.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду № 900256, відповідно до якої орендарем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт". При цьому, площа земельної ділянки залишилася незмінною.

Згідно з умовами додаткової угоди, відповідач зобов`язався щорічно сплачувати орендну плату у розмірі 6,65% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На дату укладення угоди така оцінка становила 292 542,16 грн, а розмір орендної плати 19 454,05 грн.

До 31.12.2021 року орендні платежі надходили вчасно.

Починаючи з 2022 року, відповідач припинив виконання своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати, що підтверджується довідкою з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2022 року по 21.06.2024 року (копія довідки додається).

Згідно з пунктом 9.4 договору оренди земельної ділянки від 01.01.2018 орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати всі належні за договором орендні платежі.

Відповідно до пункту 7.1 договору після припинення його дії орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку орендодавцеві за актом повернення у тому стані, у якому її було передано в оренду. Якщо орендодавець не повертає акт повернення протягом трьох днів з моменту його надання орендарем, акт, підписаний лише орендарем, вважається повністю погодженим сторонами і засвідчує факт повернення земельної ділянки.

Однак, строк дії договору закінчився 31.12.2022. Відповідач не повідомив про намір продовження договору, як це було передбачено пунктом 3.2 договору. Позивач неодноразово звертався до представників відповідача як усно, так і письмово, з вимогою сплатити заборгованість та підписати акт повернення земельної ділянки, проте питання залишилося невирішеним.

07.05.2024 позивач направив відповідачу лист із вимогою виконати договірні зобов`язання, однак орендна плата так і не була сплачена, а земельна ділянка не повернута у встановленому порядку.

18.06.2024 позивач склав і підписав акт повернення земельної ділянки та направив його відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідач отримав зазначений лист 25.06.2024, однак акт повернення досі не підписано та не повернуто позивачу.

Послався на ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якої істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Також послався на ч.1 ст.96 ЗК України, згідно з якою землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок та орендну плату.

Таким чином, вказав, відповідач систематично не виконував договірні зобов`язання, не сплачував орендну плату за 2022 рік та не повернув земельну ділянку у встановленому порядку.

Позивач вважає, що неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором оренди є підставою для його розірвання. Відповідач систематично не сплачував орендну плату, що позбавило позивача законного доходу від користування його земельною ділянкою.

Окрім того, відповідач після закінчення строку дії договору не повернув земельну ділянку відповідно до встановленого порядку, що порушує права позивача як власника.

З огляду на викладене, позивач вважає, що договір оренди землі та додаткову угоду слід розірвати, земельну ділянку повернути у власність позивача, а невиплачену орендну плату за 2022 рік стягнути з відповідача.

На підставі викладеного просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 30.08.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.22-23).

10 жовтня 2024 року представник відповідача Тищенко Ф.О. подав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Між сторонами дійсно існували договірні відносини щодо оренди земельної ділянки, однак договір оренди закінчився 31 грудня 2022 року. Водночас, відповідач заперечує наявність заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі, оскільки позивач подав недостовірні розрахунки.

Зокрема, відповідач зазначає, що згідно з пунктом 4.2 договору оренди з нарахованої орендної плати в розмірі 19 454,05 грн підприємство, як податковий агент, повинно було утримати податки та збори, передбачені чинним законодавством, а саме: податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18% відповідно до статті 167 Податкового кодексу України; військовий збір у розмірі 1,5%.

Після відрахування зазначених податків та зборів сума орендної плати, що підлягає виплаті позивачу, становить 15 660,51 грн. Відповідно, різниця між заявленими позивачем вимогами та фактичним обов`язком відповідача не може бути предметом стягнення.

Відповідач також посилається на обставини, що унеможливили виконання ним договірних зобов`язань.

Так, згідно з розпорядженням Херсонської обласної ради від 1 березня 2023 року № 24, ТОВ "ЮТС-Агропродукт" було включено до переліку підприємств, які постраждали внаслідок обставин непереборної сили.

Крім того, відповідач надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року, відповідно до якого територія, де розташоване підприємство, була тимчасово окупована військовими рф, що позбавило відповідача доступу до орендованої земельної ділянки та можливості здійснювати господарську діяльність.

У 2022 та 2023 роках підприємство не проводило посівну кампанію, що також вплинуло на його фінансовий стан. Більше того, після деокупації території значна частина майна ТОВ "ЮТС-Агропродукт" була знищена або розкрадена, а офісні приміщення зазнали руйнувань.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що невиконання договірних зобов`язань сталося не з його вини, а внаслідок дії обставин непереборної сили. На цій підставі він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.31-32).

У відповіді на відзив, поданій 04.12.2024 року, позивач просить критично віднестись до заперечень відповідача та позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.48).

Ухвалою суду від 20.01.2025 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду (а.с.55-56).

На судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Також в судове засідання не з`явився й представник відповідача, який у відзиві просив відмовити у задоволенні позову.

Відтак, суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2025 року позов було задоволено частково. Суд вирішив:

--- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за 2022 рік в розмірі 19 454 грн, без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за 2022 рік в розмірі 19 454 грн, без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством, суд першої інстанції виходив з того, що в позові позивач вказав про те, що відповідач не сплатив орендну плату за договором оренди, а представник відповідача цей факт не заперечив.

Також суд виходив з того, що чинним законодавством та сталими висновками Верховного Суду, які повинні враховуватись судами, унормовано те, що підтвердженням настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак матеріали справи не містять такого сертифікату, який був виданий за зверненням ТОВ "ЮТС-Агропродукт". А тому, вказав суд, не можна дійти висновку про існування у даних правовідносинах форс-мажорних обставин з посиланням на наявність самих по собі обставин введення відповідним Указом Президента України воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та наявності листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 без доведення орендарем, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Як зазначив суд, тягар доказування повної неможливості користування об`єктом оренди внаслідок дії обставин непереборної сили покладається на орендаря.

Суд вказав, що з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, Новорайська сільська територіальна громада, до складу якої входить с. Максима Горького (с. Сагайдачне) та на якій розташована орендована відповідачем земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 9,673 (9,67) га, кадастровий номер :02:026:0034, в період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року входила до тимчасово окупованої російською федерацією території України, а з 11 листопада 2022 року належить до територій можливих бойових дій. Суд послався на те, що відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом.

Суд зазначив, що надане відповідачем розпорядження Херсонської обласної ради від 01 березня 2023 року № 24 "Про доповнення переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили", відповідно до якого ТОВ "ЮТС-Агропродукт" Головою Херсонської обласної ради було визнано підприємством, що постраждало внаслідок обставин непереборної сили, наведених обставин не підтверджує.

Крім того, на думку суду, відповідний факт було встановлено поза передбаченою законом процедурою, а саме шляхом звернення до Торгово-промислової палати України та отримання індивідуального сертифіката, вказаним доказом не констатований і факт повного зупинення роботи ТОВ "ЮТС-Агропродукт".

Також суд виходив з того, що наданий відповідачем витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року за ч.1 ст.438 КК України лише підтверджує факт попереднього виявлення органом досудового розслідування обставин щодо протиправного заволодіння 09 квітня 2022 року невстановленими особами у військовій формі з бази ТОВ "ЮТС-Агропродукт", яка розташована у с. Новорайск Бериславського району Херсонської області, автомобілем КАМАЗ держ. номер НОМЕР_1 та трьома дронами для проведення с/г робіт вартістю 1,5 млн. грн, а не підтвердження таких фактів.

Також суд виходив з того, що відповідач не навів суду, а суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором оренди.

Суд зазначив, що факт перебування вказаної земельної ділянки на території України, яка в період часу з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року входила до тимчасово окупованої російською федерацією території України, сам по собі також не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати.

На думку суду, той факт, що відповідачем не здійснювалася посівна кампанія в 2022 році, що також не підтверджено належними та допустимими доказами, не може свідчити про те, що таке рішення уповноважених представників підприємства було обумовлене саме обставинами непереборної сили, отже, на думку суду, його наслідком має бути фактично одностороння відмова від виконання своїх обов`язків за договором оренди.

Також суд виходив з того, що з боку відповідача не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були. Таким чином, як вважав суд, твердження відповідача про те, що він підлягає звільненню від орендної плати за 2022 рік на підставі обставин непереборної сили з мотивів, наведених у відзиві, є безпідставними, відтак, як зазначив суд, встановлено порушення відповідачем умов договору оренди землі щодо сплати орендної плати за 2022 рік у розмірі 19 454,05 грн (що вираховується, як зазначив суд, множенням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 292 542,16 грн, на відсоткову ставку 6,65 %), а тому наявні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог у відповідній частині.

При цьому суд врахував, що у справі відсутні докази виконання відповідачем обов`язку податкового агенту ОСОБА_1 як платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а тому вважав, що відсутні підстави для відрахування податків і зборів при стягненні заборгованості з орендної плати, оскільки податки і збори мають бути сплачені при фактичній виплаті заборгованості.

Крім того, задовольняючи позов частково та відмовляючи в розірванні договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з того, що строк його дії припинився 31.12.2022 року, що відповідає пунктам 3.1, 3.2 Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами, а також з того, що цей факт визнав відповідач, не оспорюючи припинення договірних зобов`язань у зв`язку із завершенням строку його дії. А тому, як зазначив суд, договір оренди та додаткова угода до нього припинили свою дію в установленому законом порядку без необхідності їх додаткового розірвання в судовому порядку.

Також суд звернув увагу на позицію позивача, який у тексті позовної заяви заявляв про повернення орендованої земельної ділянки. Суд зазначив, що позивач у своєму позові не заявляв вимог щодо повернення земельної ділянки в натурі, обмежившись вимогою про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості за 2022 рік. На думку суду, відсутність таких вимог унеможливлює їх розгляд у даному судовому процесі, оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог. Водночас, як вказав суд, позивач має право звернутися з окремими вимогами про повернення земельної ділянки, якщо вважатиме, що його права як власника порушені.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому він, вважаючи рішення суду необґрунтованим в окремій частині, послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначив, що суд не звернув увагу на те, що відповідач надав достатньо доказів на підтвердження, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства та було обумовлено військовою агресією російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану, окупацією в період з 24.02.2022 року по 11.11.2022 рік території Херсонської області.

Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що відповідач зареєстрований та здійснює свою діяльність на території Херсонської області, що з початку вторгнення військ рф значна територія Херсонської області була окупована до 11.11.2022 року, в тому числі і сільські ради, де знаходяться масиви земельних ділянок відповідача. В умовах дії непереборної сили, майже всі працівники підприємства покинули територію області. Відновлення діяльності не відбулося, що, на думку відповідача, обумовлює неможливість виплати орендної плати за 2022 рік.

Також вказав, що суд не врахував положення п.13.2 Договору, відповідно до якого сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності , якщо вона доведе, що порушення сталося не з її вини.

Також зазначив, що поза увагою суду залишився Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, яким засвідчено форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Також вказав, що суд не прийняв до уваги й розпорядження Херсонської обласної ради від 01.03.2023 року, яким відповідача було включено до переліку підприємств, які постраждали внаслідок обставин непереборної сили.

Також зазначив, що судом не було враховано дані об`єднаного витягу з ЄРДР (№2) у кримінальному провадженні №0000075 від 12.04.2022 року, в якому чітко зазначаються обставини про те, що військовими рф здійснено проникнення до ТОВ "ЮТС-Агропродукт" за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Новорайськ, вул. Промислова,3, у зв`язку із чим представники підприємства позбавлені доступу до підприємства та належному йому майну. Більше того, вказав скаржник, після деокупації території, більша частина майна відповідача була розкрадена або знищена, офіс зруйнований, а підприємство не здійснювало посівну компанію ані в 2022 році, ані у 2023 році.

Крім того, вказав, що суд не прийняв до уваги те, що відповідно до п. 4.2 Договору з суми орендної плати, яка належить до виплаті Орендодавцю, Орендарем як податковим агентом, утримуються податки та збори, передбачені чинним законодавством. А тому, враховуючи вихідні дані Договору, а саме НГО 292 542,16 грн та відсоток орендної плати 6,65, нарахована орендна плата має складати 19 454,05 грн, а після відрахування податків та зборів відповідно до п. 4.2. Договору до виплати сума складає 15 660,51 грн.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовної вимоги про стягнення плати за оренду земельної ділянки за 2022 рік в розмірі 19 454,00 грн і не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 11.03.2025 року о 09-35 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, індексний номер 371451354 від 26 березня 2024 року, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 9,673 га, кадастровий номер :02:026:0034, розташованої на території Максимо-Горьківської сільської ради Бериславського району Херсонської області. На підставі договору оренди від 12.01.2015 року орендарем є ТОВ "ЮТС-Агропродукт". Право оренди зареєстровано 31 січня 2015 року (а.с.14-15).

12 січня 2015 року між позивачем та Приватним підприємством "ЮТС-Агропродукт Плюс"був укладений договір оренди землі відповідно до якого позивач надав відповідачу в строкове платне користування (оренду) вказану належну йому земельну ділянку (а.с.7-8).

Відповідно до акта приймання-передачі земельна ділянка була передана орендарю Приватному підприємству "ЮТС-Агропродукт Плюс"(а.с.9).

01 січня 2018 року між орендодавцем ОСОБА_1 , орендарем ПП "ЮТС-Агропродукт Плюс" та новим орендарем ТОВ "ЮТС-Агропродукт" було укладено додаткову угоду № 900256, відповідно до якої зі згоди орендодавця орендар передав, а новий орендар прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. Тобто, новим орендарем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт", земельна ділянка перейшла у користування відповідача. Також були передбачені відповідні зміни в умовах договору оренди землі від 12.01.2015 року (а.с.10-12).

Відповідно до акта прийому-передачі земельна ділянка була передана новому орендарю ТОВ "ЮТС-Агропродукт"(а.с.13).

Зазначені договір оренди землі та додаткова угода передбачають такі умови:

--- строк договору до 31.12.2022 року;

--- орендна плата вноситься з 01 серпня до 31 грудня кожного року;

--- орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 6,65% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди;

--- нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення Додаткової угоди від 01.01.2018 року становить 292 542,16 грн;

Тобто, розмір орендної плати 19 454,05 грн щорічно.

Орендні платежі здійснювались до 31 грудня 2021 року, що сторонами не заперечується.

Починаючи з 2022 року, відповідач припинив сплату орендної плати, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2022 року по 21 червня 2024 року. Це також не заперечується і сторонами.

Відповідно до умов договору, після припинення його дії орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку орендодавцеві за актом повернення у тому ж стані, у якому отримав її в оренду. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити заборгованість та повернути земельну ділянку за актом повернення.

18 червня 2024 року позивач склав та підписав акт повернення, який був надісланий відповідачу рекомендованим листом. Лист було отримано відповідачем 25 червня 2024 року, проте вказаний акт повернуто не було.

Відповідач заперечив проти можливості стягнення орендної плати без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством, а також проти розірвання договору оренди з огляду на припинення його дії.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

За ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 вказаного Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За положеннями ст.ст.21, 22 вказаного Закону орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

За положеннями ст.24 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.4 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У позові позивач вказав про те, що відповідач не сплатив орендну плату за вказаним договором оренди за 2022 рік, а відповідача цей факт не заперечив.

28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті лист щодо військової агресії російської федерації проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану. Таким чином, ОСОБА_2 підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки:

--- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;

--- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;

--- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 у справі № 922/999/22 викладено наступні висновки:

--- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні";

--- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку;

--- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.

--- Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" мають загальний характер та підлягають застосуванню, у тому числі до орендних правовідносин (у питанні звільнення від сплати орендної плати на підставі форс-мажорних обставин з огляду на введення воєнного стану), що підтверджується також і висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 916/1788/22.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22.

Відповідач по суті заперечує проти позовної вимоги про стягнення орендної плати, вказуючи про те, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено військовою агресією російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану, окупацією в період з 24.02.2022 року по 11.11.2022 рік території Херсонської області, на якій розташована орендована земельна ділянка й сам орендар.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи й дав належну оцінку зібраним доказам, а тому прийшов до вірного висновку про те, що чинним законодавством та сталими висновками Верховного Суду унормовано те, що підтвердженням настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак, суд обґрунтовано зазначив, матеріали справи не містять такого сертифікату, який був виданий за зверненням ТОВ "ЮТС-Агропродукт". Як правомірно вказав суд, тягар доказування повної неможливості користування об`єктом оренди внаслідок дії обставин непереборної сили покладається на орендаря, однак останній належними доказами не довів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що воно було позбавлено можливості виконувати свої зобов`язання за договором оренди.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що факт перебування вказаної земельної ділянки на території України, яка в період часу з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року входила до тимчасово окупованої російською федерацією території України, сам по собі також не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати. Адже самі по собі лише посилання на вказаний факт без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть бути підставою для звільнення від вказаних зобов`язань.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги наданий відповідачем витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року за ч.1 ст.438 КК України, адже він лише підтверджує факт попереднього виявлення органом досудового розслідування обставин щодо протиправного заволодіння 09 квітня 2022 року невстановленими особами у військовій формі з бази ТОВ "ЮТС-Агропродукт", яка розташована у с. Новорайск Бериславського району Херсонської області, автомобілем КАМАЗ держ. номер НОМЕР_1 та трьома дронами для проведення с/г робіт вартістю 1,5 млн. грн, а не підтвердження таких фактів. При цьому слід погодитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними обставинами та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором оренди.

Також суд апеляційної інстанції вважає правильним позицію суду першої інстанції, який відхилив довід відповідача про те, що ним не здійснювалася посівна кампанія в 2022 році, наслідком чого має бути фактично одностороння відмова від виконання своїх обов`язків за договором оренди. Адже, таке твердження не підтверджено належними доказами та не свідчить про те, що таке рішення було обумовлене саме обставинами непереборної сили.

У справі встановлено, що з боку відповідача не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були. На це обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є безпідставними твердження відповідача про необхідність звільнення його від сплати орендної плати за 2022 рік на підставі обставин непереборної сили з мотивів, наведених ним у відзиві, відтак встановлено порушення відповідачем умов договору оренди землі щодо сплати орендної плати за 2022 рік у розмірі 19 454,05 грн (що вираховується множенням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 292 542,16 грн, на відсоткову ставку 6,65 %).

Отже, наявні підстави для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення орендної плати, а рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд звертає увагу й на таке.

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено судові рішення, що стосуються справи за позовом іншої фізичної особи до відповідача у цій справі про стягнення орендної плати за землю за 2022-2024 роки, а саме справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" про стягнення заборгованості за договором оренди (справа № 650/1545/24). У вказаній справі рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2024 року позов було задоволено частково. Було стягнуто з ТОВ "ЮТС-Агропродукт" на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати за 2022 2023 роки в сумі 17 212,74 грн, без врахування податків та зборів за здану в оренду земельну ділянку, розташовану на території Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "ЮТС-Агропродукт" просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по орендній платі скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Доводи скарги були мотивовані тим, що в судовому рішенні суд встановив, що орендна плата за 2022 та 2023 роки підлягає стягненню з ТОВ "ЮТС-Агропродукт" в сумі 11 743,38 грн (5 871,69 + 5 871,69), однак, в резолютивній частині рішення суд помилково ухвалив стягнути з ТОВ "ЮТС-Агропродукт" на користь позивача суму заборгованості розмірі 17 212,74 грн. Постановою Херсонського апеляційного суду від 11.12.2024 року апеляційну скаргу було задоволено частково, вказане рішення суду першої інстанції було частково змінено, зменшено розмір визначеної до стягнення з ТОВ "ЮТС-Агропродукт" на користь ОСОБА_1 заборгованості з орендної плати за 2022 рік та 2023 рік із 17 212,74 грн до 11 743,38 грн. Отже, вбачається, що в тій іншій справі відповідач зовсім і не заперечував по суті проти позову про стягнення орендної плати за землю за 2022, 2023 роки (роки неспровокованої повномасштабної війни рф проти України) посиланням на те, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено форс-мажорними обставинами, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору та від обов`язку сплати орендної плати, а саме військовою агресією російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану, окупацією в період з 24.02.2022 року по 11.11.2022 рік території Херсонської області. Звичайно, за законом сторона має право обирати свою правову позицію у кожній конкретній справі, проте є незрозумілою позиція відповідача у різних справах за тотожних обставин. Така позиція відповідача може привести до того, що деякі особи, які є орендодавцями за договорами оренди землі, можуть зазнавати обмеження в користуванні своїм правом на отримання орендної плати порівняно з іншими особами в аналогічній ситуації.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на неврахування судом того, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено форс-мажорними обставинами, а саме військовою агресією російської федерації проти України, окупацією в період з 24.02.2022 року по 11.11.2022 рік території Херсонської області, невідновлення діяльності підприємства, що, на думку відповідача, є підставою для звільнення від відповідальності, звільнення від виплати орендної плати за 2022 рік. При цьому апеляційний суд виходить з того, що самі по собі вказані обставини без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть свідчити про очевидну неможливість використання земельної ділянки відповідачем у своїй господарській діяльності.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на Лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, а також дані об`єднаного витягу з ЄРДР (№2) у кримінальному провадженні №0000075 від 12.04.2022 року. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що матеріали справи не містять сертифікату, який був би виданий за зверненням ТОВ "ЮТС-Агропродукт", не містять належних доказів на підтвердження того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що воно було позбавлено можливості виконувати свої зобов`язання за договором оренди. Крім того, вказаний Витяг з ЄРДР лише підтверджує факт попереднього виявлення органом досудового розслідування обставин щодо протиправного заволодіння 09 квітня 2022 року невстановленими особами у військовій формі з бази ТОВ "ЮТС-Агропродукт" автомобілем КАМАЗ держ. номер НОМЕР_1 та трьома дронами для проведення с/г робіт вартістю 1,5 млн. грн, а не підтверджує такий факт і, крім того, відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між зазначеними обставинами та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором оренди.

Крім того, слід залишити поза увагою й посилання на неврахування судом необхідності утримання податків та зборів з суми орендної плати, яка належить до виплаті орендодавцю. При цьому апеляційний суд враховує те, що у справі відсутні докази виконання відповідачем обов`язку податкового агента ОСОБА_1 як платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Відтак, як правильно вважав суд першої інстанції, є відсутні підстави для відрахування податків і зборів при стягненні заборгованості з орендної плати, оскільки податки і збори мають бути сплачені при фактичній виплаті заборгованості.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТС-Агропродукт" залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 лютого 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 11 березня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська