Справа № 153/763/25
Провадження № 22-ц/801/2221/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокуСправа № 153/763/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Копаничук С. Г.

суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 року, у цивільній справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

21.05.2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 23.06.2021 року ОСОБА_1 подала заявку на отримання кредиту у власному кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан»,яке направило ОСОБА_1 електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, введенням якого підтверджується укладення договору на запропонованих умовах . Таким чином, шляхом введення відповідачем одноразового ідентифікатора 23.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір споживчого кредитування №103483913. ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання шляхом перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 15 800 грн на вказаний нею рахунок .

30.09.2021 за договором відступлення права вимоги №09Т ТОВ «Мілоан» передало право вимоги за цим кредитом ТОВ «Діджи Фінанс», яке стало новим кредитором. Загальна сума забогованості відповідча станом на день відступлення, визначена у договорі відступлення ,складає 70 705 грн, із них: 15 800 грн - основний борг, 53 325 грн - проценти, 1 580 грн - комісії. Оскільки ОСОБА_1 не виконувала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та не погашала кредит у встановлені договором строки, просило стягнути вказану заборгованість на користь позивача.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 року, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитом в розмірі 70705 грн, та судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та здійснити розподіл судових витрат.. Вказує, що судом не було належним чином перевірено факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» кредитного договору у письмовій чи електронній формі ,оскільки докази підписання нею кредитного договору, додатків до нього (графіку платежів та паспорту споживчого кредиту) не містять електронного підпису ОСОБА_1 , та інформації про використання одноразового ідентифікатора. Також не встановлено факт надання кредитних коштів ОСОБА_1 , оскільки платіжне доручення, на яке посилається ТОВ «Діджи Фінанс», не містить відмітки банку про проведення платежу та не підтверджує, що кошти були перераховані на рахунок, який належить ОСОБА_1 .Окрім того, позивач не вказав фактичне місце проживання ОСОБА_1 , що обмежило можливість захисту її прав у суді першої інстанції.

У відзиві ТОВ «Діджи Фінанс» вважає рішення суду законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними. Вказує, що договір про споживчий кредит був укладений ОСОБА_1 особисто в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (F51452), надісланим на її мобільний номер. Також посилається на ст. 11, 12 ЗУ«Про електронну комерцію», згідно з якою такий правочин прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Наявність ідентифікатора підтверджується даними лог-файлу, відображеними у програмах для перегляду PDF-документів, що відображається у примірнику електронного договору поданого до суду першої інстанції. Факт видачі кредиту підтверджується платіжним дорученням № 29098127 від 23.06.2021, яким ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 15 800 грн. на верифікований нею картковий рахунок і який відповідачка не спростувала шляхом надання виписки по особовому рахунку банку. ОСОБА_1 не надала жодних належних доказів на спростування позовних вимог (зокрема, банківської виписки з особового рахунку), тоді як докази позивача є достатніми та допустимими.

Дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103483913 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник згідно заявки 23.06.2021 отримав кредит у розмірі 15800 грн., строком на 30 днів .Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23 липня 2021 року. Комісія за надання кредиту: 1580 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 5925,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (підпункти 1.2,1,3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 Договору). Відповідно до підпункту 7.1 договору цей договір, що складається з правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у пункті 2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої пунктом 1.4 договору. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього договору кредитні кошти не будуть відправлені товариством та / або не будуть отримані позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в особистому кабінеті (а.с.8-9).

23.06.2021 ОСОБА_1 , підписала паспорт споживчого кредиту до вищевказаного договору, ознайомилася із графіком платежів та подала анкету-заяву на кредит (а.с.10-11).

23.06.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 15800 грн.(а.с.12).

З 23.06.2021 по 21.09.2021 у ОСОБА_1 виникла заборгованість у сумі 70705 грн., з яких: 15800 грн. - борг по тілу кредиту ; 53325 грн. - за відсотками, 1580 грн. борг по комісії (а.с.13).

30.09.2021 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №103483913 від 23.06.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а останнє набуто право вимоги до відповідача (а.с.14-17).

Залишок боргу ОСОБА_1 на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором складає: 70705 грн., з яких: 15800 грн. борг по тілу; 53325 грн. борг по відсотках, 1580 грн. борг по комісії (а.с.18).

27.09.2023 ТОВ «Діджи Фінанс» направило на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 70705,00 грн. (а.с.23).

Отже ,суд встановив, що між сторонами існували зобов`язання ,що виникли з укладеного в електронній формі договору споживчого кредиту, до умов якого приєдналась ОСОБА_1 ,підтвердивши прийняття його умов шляхом використання одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису.

Постановляючи рішення у справі , суд виходив із того що оскільки ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало і перерахувало кредит в сумі 15 800 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 ,а остання своїх зобов`язань за договором не виконувала ,внаслідок чого станом на 21.09.2021 року у неї виникла заборгованість у розмірі 70 705 грн ,що підтверджено розрахунком та іншими документами, а відповідач не надала суду жодних заперечень чи доказів, що вказане спростувала , наявні підстави для задоволення позову і стягнення заборгованості з останньої.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у справі доказів факту укладення ОСОБА_1 кредитного договору ,оскільки подані позивачем документи не містять підпису чи одноразового ідентифікатора ,не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначив:« Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа…».

Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

23.06.2021 року ОСОБА_1 у своєму особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту, тим самим висловила бажання укласти кредитний договір з позивачем на запропонованих останнім умовах Для підписання договору у електронній формі ТОВ «Мілоан» надіслав на номер мобільного телефону відповідачки НОМЕР_1 SMS із одноразовим ідентифікатором F51452, який остання ввела 23.06.2021 року о 14:06 год і тим самим електронним підписом підписала вказаний договір.

На підтвердження вказаного факту і спростування доводів апеляційної скарги щодо відсутності підпису відповідачки у договорі ТОВ «Діджи Фінанс» надало апеляційному суду скріншот кредитного договору, який поданий до позовної заяви, поданої до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» З нього вбачається ,що ОСОБА_1 ввела 23.06.2021 року о 14.06 одноразовий ідентифікатор F51452,який знаходиться на тексті даного договору, чим підписала даний договір електронному вигляді .

Враховуючи ,що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, апеляційний суд вважає ,що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку ,що кредитний договір у електронній формі був укладений відповідачкою згідно ЗУ «Про електронну комерцію». Відтак він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. До таких висновків у схожих правовідносинах і обставинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 .

Побічним підтвердженням факту укладення ОСОБА_1 цього договору у електронному вигляді є і те, що номер телефону НОМЕР_1 , який зазначено в кредитному договорі, повністю збігається із зазначеним нею, як власним , номером мобільного телефону у апеляційній скарзі .

Отже, наведений алгоритм укладення електронного договору та надані достовірні і достатні докази підтверджують, що вищезазначений договір про споживчий кредит був укладений та підписаний саме ОСОБА_1 .

Доводи щодо недоведеності факту перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 є необгрунтованими, оскільки, відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» , фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті.

Ч.1-2 ст.10 цього ж закону, передбачає, що інформація про діяльність та фінансовий стан клієнта, яка стала відома надавачу фінансових послуг та/або посереднику у процесі обслуговування клієнта та/або взаємовідносин з ним або стала відома третім особам під час надання послуг надавача фінансових послуг та/або посередника або під час виконання функцій, визначених законом, а також визначена цією статтею інформація про надавача фінансових послуг та/або посередника є таємницею фінансової послуги. До таємниці фінансової послуги, зокрема, належить інформація про: 1) рахунки клієнта.

ТОВ «Мілоан» є належним чином зареєстрованою фінансовою установою, що надає послуги кредитування. Відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти мали бути перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 товариством «Мілоан» На виконання своїх договірних зобов`язань ТОВ «Мілоан» 23.06.2021 здійснило переказ 15 800 грн на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням №29098127. Це платіжне доручення є первинним банківським документом і підтверджує факт списання коштів з рахунку ТОВ «Мілоан» та їх зарахування на рахунок отримувача.

Повний номер картки позивачу та первісному кредитору невідомий, оскільки ці дані є фінансовою таємницею та зберігаються у зашифрованому вигляді в платіжній системі. Саме ОСОБА_1 особисто вводила та верифікувала власну картку в особистому кабінеті під час подання заявки, проходячи обов`язкову процедуру підтвердження доступу до карткового рахунку. Це виключає можливість того, що кошти були перераховані на картку сторонньої особи, оскільки система дозволяє проведення платежу лише після підтвердження, що картка належить саме заявнику. Банк-емітент картки визначено за BIN-кодом 414949, який належить платіжній системі VISA та АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджує, що переказ був здійснений на реальну, діючу картку, зареєстровану ОСОБА_1 . Водночас ОСОБА_1 , заперечуючи факт отримання коштів, не надала суду жодного доказу, який би підтверджував відсутність надходження зазначеної суми, зокрема виписки з банку, та не скористався своїм правом клопотати про витребування відповідних документів.

Доводи про те, що позивач, достовірно знаючи з анкети-заяви фактичне місце проживання ОСОБА_1 , свідомо не зазначив його в позовній заяві, вказавши лише адресу реєстрації, чим фактично позбавив ОСОБА_1 можливості своєчасно захистити свої права в суді, є безпідставними.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до змісту статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Згідно з Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування)від 14.03.2022 року, особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.06.2024 року у справі №554/7669/21, який також вказав, що в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Тому ТОВ «Діджи Фінанс» діяло відповідно до вимог законодавства, вказавши у позовній заяві адресу місця проживання за місцем реєстрації ОСОБА_1 .

Згідно встановленої судом із довідки ЦНАП Могилів-Подільського району ,зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Судові повістки про час і місце розгляду справи направлялись у передбаченому законом порядку за місцем проживання(реєстрації) ОСОБА_1 , однак вони повертались із вказівкою про відсутність адресату за вказаною адресою.

ОСОБА_1 судові повістки не отримувала, у судове засідання не являлась.

Відтак ,згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, через що вона вважається врученою останнній .

Таким чином ОСОБА_1 ,не з`являючись в судове засідання , сама позбавила себе процесуальних прав ,як відповідача на надання доказів до суду на спростування обставин ,які вона оскаржує.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та обгрунтованих висновків суду першої інстанції й не містять жодних підстав для скасування законного та мотивованого рішення суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо стягнення судових витрат, суд виходить із такого.

За змістом частин першої шостої статті 137ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Діджи Фінанс» надало детальний опис робіт, виконаних адвокатом Білецьким Б.М, договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги.

Заперечень, щодо розміру судових витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 не подавала.

Враховуючи вищенаведене, а також враховуючи принципи співмірності, .обгрунтованості , колегія суддів вважає, що понесені ТОВ «Діджи Фінанс» і документально підтверджені витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн. ,підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст.374,375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.06.2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «Діджи Фінанс» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: В.В. Оніщук

В. П. Рибчинський