Справа № 681/1458/25
Провадження 2/681/964/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У листопаді 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 03 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», назву якого 23 червня 2025 року було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір позики №124512, за умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 5000 грн в якості позики на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, за користування позикою відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 0,01% в день, комісію у розмірі 1,3%, а також підвищену комісійну винагороду розмір якої, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%.

ОСОБА_1 не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, внаслідок чого станом на дату подачі позову його заборгованість за договором позики становить 24 959,5 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою, 19 959,5 грн. - заборгованість за процентами та комісією за користування позикою, яку позивач просить суд стягнути із відповідача, а також судові витрати по справі.

06.11.2025 ухвалою судді Полонського районного суду відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідачу копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем 08.10.2025 листом.

Відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви надсилались судом за зареєстрованою адресою місця проживання, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з довідкою відділення АТ «Укрпошта» від 13.11.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак, відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відправлення вважається врученим адресату. У встановлений судом строк ОСОБА_1 відзив на позов не подав.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що 03 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія ««Гелексі», та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики №124512, за умовами якого ТОВ «ФК «Гелексі» надало ОСОБА_1 у позику грошові кошти в розмірі 5000 грн у безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника), а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору (п.1.1.1, п.1.2 договору).

За умовами п.1.1.5 вказаного договору позики строк повернення позики (термін платежу) - 01 січня 2020 року.

Плата за користування позикою здійснюється у вигляді: процентів у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії у розмірі 1,3% в день від початкового розміру позики (п.1.1.2 договору).

У Графіку платежів, який є додатком до договору позики №124512 від 03 грудня 2019 року, сторони передбачили, що у строк закінчення договору позики 01 січня 2020 року позичальник мав повернути 5000 грн позики, сплатити 14,50 грн процентів за користування позикою та 1885 грн комісійної винагороди за користування позикою, а всього 6899,5 грн.

ОСОБА_1 підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «/zg5ff3v5/».

Паспорт позики містить основні умови кредитування, серед яких дата повернення кредиту 01.01.2020. Паспорт відповідачем підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «x8qf35qq».

Згідно з листом ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 01.09.2025, ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» на картку № НОМЕР_1 перераховані кошти 03.12.2019 в розмірі 5000 грн 00 коп. Отримувач коштів ОСОБА_1 , номер транзакції в системі , номер операції 180977028.

За даними розрахунку заборгованості за договором позики №124512 з 03.12.2019 по 29.04.2020 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 складає 25 411,88 грн, з яких: 5000 грн 00 коп. - заборгованість за позикою; 74 грн 50 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 19885 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими комісіями; 201 грн 05 коп. - сума заборгованості пені за тілом заборгованості; 1 грн 15 коп. - сума заборгованості пені за відсотками; 250 грн 23 коп. - сума заборгованості пені за комісіями. Проте позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 24 959 грн 50 коп., з яких 5000 грн 00 коп. - сума заборгованості за позикою (тіло), 19959 грн 50 коп. - сума заборгованості за процентами та комісією за користування позикою.

Відповідач усунувся від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним договором позики, яка станом на дату подання позову складає 24959,5 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за позикою, 19 959,5 грн - заборгованість за процентами та комісією за користування позикою.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що договір позики №124512 від 03.12.2019 між Товариством та ОСОБА_1 є укладеним.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу узгоджену сторонами договору суму позики.

Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за позикою.

Докази сплати ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в матеріалах справи відсутні, відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн, підлягають задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування грошовими коштами та комісії за користування позикою суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви та з доданого розрахунку вбачається, що заборгованість по процентах та комісії за користування позикою становить 19 959 грн 50 грн. Вказана заборгованість нарахована за період з 03.12.2019 по 29.04.2020 включно.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів та комісійної винагороди за користування позикою, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що їх нарахування може здійснюватися лише в межах строку кредитування.

Відповідно до умов п.1.1.5 та п.4.1 договору позики №124512 від 03.12.2019 сторони чітко визначили, що строком повернення позики (термін платежу) є 01 січня 2020 року.

Оскільки за вказаними умовами договору позики сторони погодили строк його дії по 01 січня 2020 року, тому після зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти та комісійну винагороду за користування позикою.

Нарахування та стягнення процентів та комісії за користування позикою поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

Посилання у договорі на те, що відсотки, які нараховуються поза строком кредитування, є відсотками у розумінні статей 625 та 1050 ЦК України, відсутнє.

У зв`язку викладеним після 01.01.2020 нарахування процентів та комісії за користування позикою є неправомірним.

Відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість ОСОБА_1 за договором позики №124512 від 03.12.2019 станом на 01.01.2020 становить 6 899,50 грн, з яких: 5000 грн - сума позики, 14,50 грн - проценти за користування позикою, 1885 грн - комісія за користування позикою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивач поніс судові витрати, що складаються з 2423 грн 00 коп. сплаченого судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 2311 від 23.10.2025.

Проте, відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» позивач за подання до суду даного позову повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (3028х0,8= 2422 грн 40 коп.).

А тому, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 688,6 грн (6 899,5 грн становить 27,6 % від 24 959,5 грн; 27,6% від 2422,40 грн становить 668,6 грн).

Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 09 липня 2025 року про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом Рудзеєм Ю.В., копію акту №124512 від 01 вересня 2025 року наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, копію довіреності від 09 липня 2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25 листопада 2019 року.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18).

Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 27,6% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 1380 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики №124512 від 03.12.2019, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за позикою, 14,50 грн - проценти за користування позикою, 1885 грн - комісія за користування позикою, а всього в загальній сумі 6899 (шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 50 коп.

У решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи - судовий збір в розмірі 668 (шістсот шістдесят вісім) грн 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1380 (одна тисяча триста вісімдесят) грн.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подано заяву про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі», код , місцезнаходження: м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, поштовий індекс 01054.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: