КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16647/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Стрижеуса А. М., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

за участі представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК РІТЕЙЛ» - адвоката Бойко Є. Г.

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК ОФЛАЙН» - Решетнікова В. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Ковбасюк О. О.

від 08 травня 2025 року

у цивільній справі № 758/204/25 Подільського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК РІТЕЙЛ»,

Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК ОФЛАЙН»

про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «КЛІК РІТЕЙЛ» (відповідач-1) та ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН» (Відповідач-2) про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 23.12.2024 через інтернет-сайт «click.ua» придбав ноутбук HP 15-fd0117ua (B0QR6EA) Silver вартістю 14 455,00 грн. Після отримання товару позивач виявив невідповідність технічних характеристик ноутбука заявленим на сайті, а саме: замість накопичувача SSD об`ємом 1 Терабайт, фактично встановлено накопичувач об`ємом 512 Гігабайт, що є порушенням умов договору щодо асортименту товару. Крім того, товар був доставлений без належним чином оформлених гарантійних документів.

Вказував, що умови пунктів 1.10., 1.14.1., 1.14.3., 1.14.4, 1.14.5, 1.3. угоди користувача на сайті «click.ua», а також застереження про можливість зміни виробником характеристик товару без повідомлення, є нікчемними, оскільки вони суперечать вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 698 Цивільного кодексу України. Позивач стверджував, що вказані пункти несправедливо обмежують відповідальність адміністрації сайту та продавця за відповідність товару опису, надають право односторонньої зміни умов договору, обмежують суму відшкодування збитків та моральної шкоди фіксованою сумою у 10 гривень, а також звужують права споживача на відмову від товару неналежного асортименту, що створює істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу.

З огляду на наведене, позивач просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемних умов договору (угоди користувача на сайті «click.ua») відносно позивача щодо пунктів 1.10.; 1.14.1.; 1.14.3.; 1.14.4; 1.14.5; 1.3. угоди, а також щодо застереження про можливість зміни виробником характеристик товару без повідомлення; стягнути на користь позивача кошти у розмірі 14 455,00 грн у якості повернення сплачених за товар коштів у зв`язку з порушенням умов договору щодо асортименту; стягнути на користь позивача кошти у розмірі 8 500,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року відмовлено в задоволені позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи. Скаржник наголошує, що суд помилково застосував до спірних правовідносин виключно положення статті 9 та статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» (щодо повернення товару належної якості або розірвання договору, укладеного на відстані), проігнорувавши спеціальну норму статті 672 ЦК України. Апелянт стверджує, що оскільки товар було передано з порушенням умов щодо асортименту (обсяг SSD-диску 512 Гб замість заявленого 1 Тб), він має безумовне право відмовитися від товару та вимагати повернення коштів без необхідності попереднього розірвання договору у письмовій формі. Скаржник звертає увагу на те, що встановлення операційної системи на ноутбук було необхідним для перевірки його технічних характеристик і не може бути підставою для відмови у поверненні товару, який не відповідає умовам договору. Також апелянт вказує на безпідставність відмови суду у застосуванні наслідків недійсності нікчемних умов угоди користувача сайту, які обмежують відповідальність продавця та адміністратора, та наполягає на відшкодуванні моральної шкоди, завданої порушенням його прав як споживача.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КЛІК РІТЕЙЛ», в особі директора Савельєва В. В., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважаючи її доводи необґрунтованими, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Зазначає, що він є неналежним відповідачем у справі. Вказує, що ТОВ «КЛІК РІТЕЙЛ» виступає виключно адміністратором веб-сайту (маркетплейсу) і не здійснювало продаж спірного товару, що підтверджується видатковою накладною та фіскальним чеком, де продавцем зазначено ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН».

Відповідач-2 (ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН») у своєму відзиві зазначає, що позивач не дотримався встановленої законом процедури повернення товару. Зокрема, сторона відповідача наголошує на відсутності письмової заяви про розірвання договору або повернення коштів, а також на тому факті, що товар фізично не було повернуто продавцю для діагностики. Стверджує, що обов`язок повернути кошти виникає лише після отримання товару та перевірки його стану, а встановлення позивачем стороннього програмного забезпечення (ОС) може свідчити про використання товару, що унеможливлює його повернення як нового.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідачів заперечили проти задоволення апеляційної скарги із підстав, наведених у відзивах.

Позивач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином засобами Електронного суду.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «КЛІК РІТЕЙЛ» є неналежним відповідачем, оскільки фактичним продавцем товару згідно з первинними документами є ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН». Стосовно позовних вимог до належного відповідача (ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН»), суд дійшов висновку про їх передчасність та необґрунтованість. Суд зазначив, що позивачем не було дотримано вимог статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами продажу товарів на замовлення, оскільки він не подав продавцю належним чином оформлену заяву про розірвання договору та не повернув товар. Встановивши, що товар знаходиться у позивача, а письмова відмова від договору відсутня, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку щодо повернення коштів на момент розгляду справи. Вимоги про відшкодування моральної шкоди та застосування наслідків нікчемності умов договору суд відхилив як похідні від основної вимоги та недоведені.

Колегія суддів не погоджується із висновками з наступних підстав.

Щодо позовних вимог до ТОВ «КЛІК РІТЕЙЛ» (відповідач-1) та вимог про застосування наслідків недійсності умов договору.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи (зокрема, видатковою накладною № 47702 від 23.12.2024 та квитанцією Universal Bank), фактичні правовідносини купівлі-продажу спірного товару (ноутбука) виникли між позивачем та відповідачем-2 - ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН». Саме цей правочин породжує права та обов`язки сторін щодо передачі товару, його оплати, якості та асортименту. ТОВ «КЛІК РІТЕЙЛ» (відповідач-1) у даних правовідносинах виступає виключно адміністратором інтернет-платформи і не набуло статусу продавця товару.

Позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемних умов договору (пункти 1.10, 1.14.1, 1.14.3 та ін. «Угоди користувача» сайту «click.ua»), посилаючись на те, що вони обмежують його права як споживача.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана «Угода користувача» за своєю правовою природою є договором про надання доступу до сервісів сайту, укладеним між користувачем (позивачем) та Адміністратором (відповідачем-1). Відповідно до статті 626 та статті 655 ЦК України, договір купівлі-продажу є самостійним правочином. Згідно з частиною першою статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи.

Оскільки відповідач-2 (ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН») є окремим суб`єктом господарювання і не є стороною «Угоди користувача», умови цього договору (зокрема щодо обмеження відповідальності, строків повернення тощо) не є складовою частиною договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем-2.

Таким чином, оскаржувані умови «Угоди користувача» не регулюють спірні правовідносини щодо повернення коштів за товар неналежного асортименту, що виникли між позивачем та Продавцем. Ці умови не створюють для позивача жодних юридичних перешкод у захисті його прав, оскільки відносини з продавцем регулюються безпосередньо імперативними нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц зазначила, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. У даному випадку вимога про застосування наслідків недійсності умов угоди з третьою особою (Адміністратором) не впливає на обсяг зобов`язань продавця і не відновлює права споживача. Ефективним способом захисту є пред`явлення вимоги про стягнення коштів безпосередньо до продавця. Умови угоди з Адміністратором не мають юридичного значення оскільки не стосуються спірних правовідносин.

З огляду на це, у задоволенні вимог щодо застосування наслідків недійсності умов договору слід відмовити саме через неналежність обраного способу захисту та відсутність впливу цих умов на відносини з реальним продавцем, яким є відповідач-2.

Щодо позовних вимог про повернення коштів.

Колегія суддів при вирішенні цього спору керується положеннями процесуального закону щодо стандарту доказування. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

При цьому колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, згідно з якими суд має застосовувати стандарт доказування «баланс вірогідностей». Цей стандарт передбачає, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді говорить про те, що факт скоріше був, аніж не був. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Застосовуючи цей стандарт до обставин справи, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з п. 1.4 «Угоди користувача», на яку посилаються відповідачі, заповнення форми замовлення вважається офертою (пропозицією) користувача продавцю на придбання товару на умовах, що зазначені в Пропозиції. Під «Пропозицією» розуміється інформація про товар, розміщена на сторінці товару в момент замовлення.

Судом встановлено, що Позивач здійснив замовлення № 170630 ноутбука HP 15-fd0117ua, орієнтуючись на інформацію на сайті, де в характеристиках товару було чітко зазначено обсяг SSD-накопичувача - 1 Терабайт. Прийнявши це замовлення, виставивши рахунок № 47702 та відправивши товар, відповідач-2 (продавець) відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України здійснив акцепт оферти позивача.

Оскільки оферта позивача базувалася на умовах пропозиції (1 ТБ пам`яті), то і акцепт продавця стосувався продажу товару саме з такими характеристиками. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема щодо асортименту товару.

Однак, як підтверджується матеріалами справи (фото-доказами, скріншотами) та не спростовано відповідачем-2, фактично переданий позивачу ноутбук має обсяг пам`яті 512 Гігабайт, що не відповідає умовам укладеного договору.

Суд першої інстанції помилково кваліфікував дані правовідносини як реалізацію права споживача на розірвання договору в порядку ст. 12, 13 Закону України «Про захист прав споживачів», не врахувавши, що має місце порушення умов договору з боку продавця.

Відповідно до частини першої статті 671 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Згідно з частиною першою статті 672 ЦК України, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 752/16778/22 зазначено правовий висновок: продавець зобов`язаний передати товар, який відповідає умовам договору, а у разі порушення цього обов`язку та непередання товару належної специфікації, покупець має право вимагати повернення попередньої оплати.

Колегія суддів відхиляє висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення коштів через неподання письмової заяви та встановлення операційної системи, з огляду на наступне.

У даній справі позивач надав докази (скріншоти листування, фото товару, записи розмов), які підтверджують його своєчасне звернення до продавця з претензією щодо невідповідності товару та відмову продавця задовольнити вимогу через факт встановлення ОС. Натомість відповідач-2 обмежився формальними запереченнями щодо відсутності письмової заяви та неповернення товару, не надавши доказів того, що він погоджувався прийняти товар назад після звернення позивача по телефону.

Застосовуючи стандарт «балансу вірогідностей», колегія вважає більш вірогідною версію позивача про те, що продавець фактично відмовив у поверненні коштів, посилаючись на встановлення ПЗ, чим створив перешкоди для реалізації прав споживача. За таких обставин, вимога суду першої інстанції про обов`язкове подання окремої письмової «паперової» заяви в умовах, коли продавець вже висловив свою відмову дистанційно, є проявом надмірного формалізму, що перешкоджає доступу до правосуддя.

Відхиляючи доводи відповідача-2 про те, що встановлення операційної системи є «використанням товару», яке позбавляє права на його повернення, колегія суддів виходить із поняття «пересічного споживача».

Законодавство про захист прав споживачів ґрунтується на тому, що споживач не володіє і не зобов`язаний володіти спеціальними технічними знаннями чи навичками для перевірки характеристик складної побутової техніки. Процес перевірки товару має бути доступним, зрозумілим та безпечним.

Встановлення операційної системи на ноутбук, який продається без неї (або потребує налаштування), є єдиним способом перевірити його технічні характеристики, зокрема реальний обсяг SSD-накопичувача.

Оскільки товар був переданий без операційної системи, дії позивача щодо її встановлення були вимушеним та необхідним кроком саме для огляду та перевірки товару (вхідного контролю), а не для його використання за цільовим призначенням (споживання корисних властивостей).

Тлумачення таких дій як «використання товару», що унеможливлює його повернення у разі виявлення невідповідності (браку чи неналежного асортименту), фактично позбавило б споживача права на перевірку товару та захист своїх інтересів, що суперечить меті Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відповідач-2 порушив умови договору купівлі-продажу, передавши товар неналежного асортименту, і безпідставно відмовив у поверненні коштів, чим порушив права позивача, передбачені ст. 672 ЦК України, а отже позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, а сплачена позивачем сума стягненню із ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН».

Ухвалюючи рішення про стягнення з Відповідача-2 сплачених за товар коштів, колегія суддів враховує, що метою захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення (restitutio in integrum). Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість відмови позивача від прийняття товару через невідповідність асортименту (стаття 672 ЦК України) та необхідність повернення сплачених коштів, правові підстави для збереження позивачем отриманого ноутбука у своїй власності відпадають. З огляду на те, що відповідач-2 у позасудовому порядку відмовлявся прийняти товар та повернути кошти, а товар знаходиться у позивача, колегія суддів вважає за необхідне в резолютивній частині постанови зобов`язати позивача повернути спірний ноутбук відповідачу-2.

При цьому колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.11.2019 у справі № 537/3229/16-ц, згідно з якою захист цивільного права має здійснюватися з дотриманням принципів розумності і справедливості (пункт 6 статті 3 ЦК України), а також забезпечувати баланс інтересів сторін. Недопустимим є безпідставне збагачення однієї сторони за рахунок іншої. Оскільки правова підстава для володіння позивачем ноутбуком відпадає в момент повернення йому сплачених за цей товар коштів, зазначене майно підлягає поверненню відповідачу-2 в порядку статті 1212 ЦК України. Такий підхід узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо ефективності судового захисту, який має остаточно вирішувати спір між сторонами без необхідності ініціювання нових судових процесів (постанова ВП ВС у справі № 370/2627/14-ц від 16.09.2020).

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У справах про захист прав споживачів діє презумпція, згідно з якою протиправна поведінка продавця (виробника, виконавця) сама по собі спричиняє моральну шкоду споживачеві, оскільки порушує звичайний уклад його життя, змушує відчувати негативні емоції, дискомфорт та витрачати час на відновлення порушеного права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц, моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права підлягає стягненню й у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди прямо не передбачено.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача-2 (передача товару неналежного асортименту та безпідставна відмова у поверненні коштів): позивач був позбавлений можливості користуватися придбаною річчю з очікуваними характеристиками (1 ТБ пам`яті); позивач зазнав душевних страждань через недобросовісну поведінку продавця, який ігнорував законні вимоги та намагався перекласти відповідальність на споживача (посилаючись на встановлення ОС); позивач був змушений витрачати значний час та зусилля на досудове та судове врегулювання спору у святковий період, що порушило його життєві плани.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність моральної шкоди є помилковим, оскільки негативні емоції споживача у разі отримання товару, що не відповідає замовленню, та відмови продавця виправити помилку, є очевидними та не потребують спеціального доказування. Тягар доказування відсутності шкоди у таких випадках покладається на відповідача, який таких доказів не надав.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини відповідача-2 (який діяв недобросовісно), а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 500,00 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із підстав визначених ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог до ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН» про стягнення коштів та моральної та відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Оскільки суд задовольнив дві позовні вимоги (стягнення коштів та моральної шкоди) і відмовив в одній (визнання пунктів договору недійсними), судовий збір стягується з відповідача-2 за дві задоволені вимоги за обидві інстанції, а саме за першу інстанцію: 1 211,20 + 1 211,20 = 2 422,40 грн, за апеляційну інстанцію: 1 816,80 + 1 816,80 = 3 633,60 грн; в всього стягнути з ТОВ «КЛІК ОФЛАЙН» в дохід держави судовий збір у розмірі 6 056,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК ОФЛАЙН» на користь ОСОБА_1 сплачені за товар грошові кошти у розмірі 14 455 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «КЛІК ОФЛАЙН» ноутбук HP 15-fd0117ua (B0QR6EA) Silver, після фактичного отримання стягнутих за цим судовим рішенням грошових коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК ОФЛАЙН» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІК ОФЛАЙН» () в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

А. М. Стрижеус

В. В. Саліхов