Справа № 159/8330/24
Провадження № 2/159/363/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря судового засідань Посполітак Г.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позовних вимог.

У грудні 2024 представник позивача ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому прохає ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на користь повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в твердій грошові сумі в розмірі 6000 гривень щомісячно.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач посилається на наступні обставини: на даний час позивач, навчається на першому курсі, денної форми навчання у Львівському торговельно-економічного університету, а тому потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки вона навчається та не має ніяких джерела доходів. Вказує, що вона несе витрати на навчання, харчування, на проїзд, за проживання в гуртожитку та інші повсякденні витрати. Відповідач будучи працездатним будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. За таких обставин просить позов задовольнити.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідачем подано відзив на позов, згідно якого позов не визнає. Заперечуючи проти позову посилається на те, що він має інвалідність ІІІ групи, має на утриманні двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу має не великий дохід, є єдиним годувальником своєї сім`ї, яка складається з дружини, двох малолітніх дітей та бабусі непрацездатного віку, яку він утримує.

Рух справи в суді.

Позовну заяву подано до суду 12.12.2024.

Ухвалою судді від 10.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Позиція учасників судового розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити в повному обсязі.

У ході розгляду відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов не визнали, заперечили проти його задоволення з підстав викладених у відзиві на позов, просять у позові відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Сторони проживають окремо, що підтверджено даними про місце їх реєстрації.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, батьками повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Довідкою Львівського торгівельного- економічного університету від 10.09.2024 доводиться та обставина, що ОСОБА_3 є студентом 1 курсу факультету міжнародних економічних відносин та інформаційних технологій денної форми навчання на платній основі. Закінчує навчання у червні 2028 року.

Копією договору про надання платних освітніх послуг № 12/112 від 16.08.2024 укладеним між навчальним закладом та ОСОБА_5 доводиться, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання за контрактом.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.09.2019 року доводиться, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб 06.09.2019 року з ОСОБА_6 .

Копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 24.11.2022 року, серії НОМЕР_4 від 24.11.2022 року, доводиться та обставина, що відповідач ОСОБА_1 є батьком від іншого шлюбу малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, що стверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №766490 від 28.09.2018.

Копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 15.11.2022 доводиться, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності.

Витягом з наказу від 08.11.2022 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).

Довідкою про доходи відповідача ОСОБА_1 доводиться, що він працює з 13.11.2023 року водієм автотранспортних засобів у ТОВ «ТОП АГРО ТРАНС» та має сталі доходи.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Окрім цього, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з положеннями ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем її знаходження.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

На позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести відсутність можливості надавати таку допомогу.

З наданих суду документів вбачається, що повнолітня донька сторін навчається на денній формі навчання у населеному пункті, який віддалений від місця реєстрації батьків, тобто свідчить проте, що несе витрати пов`язані з проїздом, харчуванням, житлом, одягом, придбанням літератури, канцелярських товарів, інших речей, тощо.

У ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, тому вона позбавлена можливості працювати та отримувати самостійний дохід, при цьому потребує матеріальної допомоги, пов`язаної з навчанням.

Відтак, суд вважає доведеною обставину щодо потреби повнолітньої ОСОБА_3 в матеріальній допомозі батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є працездатним, а його посилання на ту обставину, що він є інвалідом ІІІ групи, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці з підстав наявності у нього інвалідності не заслуговують на увагу, оскільки наявність інвалідності у відповідача не доводить факту неможливості надання матеріальної допомоги дочці, яка продовжує навчання.

Твердження відповідача про наявність також на утриманні у позивача непрацездатної бабусі, не звільняє його від обов`язку щодо утримання доньки на належному рівні .

Бабуся позивача є пенсіонером та отримує пенсію, матеріали справи не містять доказів, які б стверджували про її перебування на утриманні відповідача.

Доводи відповідача щодо врахування судом при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , того факту, що відповідач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, та має двоє дітей від іншого шлюбу, яких також зобов`язаний утримувати, не заслуговують на увагу, оскільки необхідність утримувати малолітніх дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із продовженням навчання.

Посилання відповідача про те, що позивач не надав доказів які б, підтверджували факт його потреби в отриманні аліментів, пов`язаних саме із навчанням, суд не бере до уваги, оскільки на період навчання дитина, не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Так, позивачем, крім довідки про навчання та договорів про навчання, інших доказів щодо її витрат не надано, однак відсутність їх не може свідчити про відсутність інших витрат, пов`язаних з навчанням дитини, а саме: на проїзд, харчування, житло, одяг, придбання літератури, канцелярських товарів, інших речей, тощо.

Не погоджуючись з позицією відповідача, що він не має можливості сплачувати аліменти, суд зазначає, що останній є працездатним, офіційно працює та має стабільний дохід, а тому спроможний сплачувати аліменти.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач перебуває в іншому шлюбі та має двоє малолітніх дітей, які також потребують матеріальної допомоги, а тому приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для повнолітньої особи, яка продовжує навчання, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та визначити до стягнення аліменти в розмірі 3000 грн.

Відповідач в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надав доказів, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на період навчання доньки ОСОБА_3 та спростовують встановлені судом фактичні обставини.

Відтак, враховуючи, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, з урахуванням інших осіб, які перебувають на утриманні, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України та ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, суд з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача, суд вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, достатні для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідає реаліям сьогодення та забезпечує баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти слід присудити від дня пред`явлення позову, а саме з 12 грудня 2024 року.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Що стосується вимоги про стягнення 5000 грн. витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 8статті 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження зазначених витрат позивач надала копію договору про надання юридичних послуг від 15.11.2024 та копію додаткового договору про надання правової допомоги від 15.11.2024 адвокатом Лукашук Н.М., акта виконаних робіт (наданих послуг) від 10.12.2024.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, ураховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в суді у сумі 5000 грн є завищеними.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що справа незначної складності, отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. При цьому адвокат участі в розгляді справи не приймала.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення понесених ним під час подачі позову витрат на правову допомогу.

Ураховуючи характер виконаної адвокатом робіт, принципи співмірності та розумності їх виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.12,76-81,258, 259, 263-265, 273,279,430 ЦПК України, на підставі ст.7,18, 181,182,191, 199,200 СК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі грн.) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку,починаючи з 12 грудня 2024 року і до припинення навчання, але не довше як до досягнення останньою двадцяти трьох років.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцать ) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1000 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 10.03.2025.

Головуючий: В.О.Лесик