Справа № 461/9358/23 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/1380/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

01.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури, в якому просила стягнути з відповідачів в свою користь моральну шкоду в сумі 2 000 000,00 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що 24 квітня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено її заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України. 3 24.04.2019 року по 15.05.2020 року проведено комплекс слідчих дій та зібрано докази для оголошення підозри та скерування обвинувального акта до суду про вчинення ОСОБА_3 кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 15 травня 2020 року слідчим проведено допит ОСОБА_3 , який визнав свою вину у шахрайському заволодінні грошовими коштами ОСОБА_1 в особливо великому розмірі - 1 021 300,00 грн. 06.08.2020 року слідчим винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 на ч. 4 ст. 190 КК України, яка не скасована. Зазначені зміни було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування. Зазначала, що у діях ОСОБА_3 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не пред`являвся.

У травні 2018 року вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення в її користь безпідставно (помилково) перерахованої суми грошових коштів. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2020 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 забезпечувальний платіж у розмірі 1 169 470,00 грн та завдаток у розмірі 1 021 300,00 грн, в іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат. При цьому, зазначеним рішенням від 05.08.2020 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протиправно заволоділи коштами ОСОБА_1 .

Разом з тим, з 06.08.2020 року, маючи достатньо доказової бази та преюдиційне рішення суду, орган досудового розслідування ухиляється від проведення дій щодо закінчення досудового розслідування. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів неправомірної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури. Так, 15 січня 2020 року нею подано скаргу до Прокуратури Львівської області про недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0001806. Згідно відповіді Прокуратури Львівської області від 24.01.2020 року № 04/2/2-350вих-20 для перевірки доводів скаргу скеровано до Львівської місцевої прокуратури № 1. Згідно відповіді Львівської місцевої прокуратури № 1 № 14.34/85-4-20 від 29.01.2020 року, чинним КПК України не передбачено обов`язку прокурора щодо надання інформації про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій та роз`яснено право на оскарження до прокурора вищого рівня або суду. 06 березня 2020 року вона подала скаргу до Прокуратури Львівської області про неналежне розслідування кримінальної справи. Листом Прокуратури Львівської області від 08.04.2020 року № 04/2/-1689вих-20 її повідомлено, що керівнику Львівської місцевої прокуратури № 1 скеровано листа про необхідність вжиття додаткових заходів до активізації досудового розслідування. Львівська місцева прокуратура № 1 листом від 19.03.2020 року №14-39/268-19 повідомила, що досудове розслідування триває, його хід перебуває на контролі керівництва Львівської місцевої прокуратури № 1 та роз`яснено право на оскарження до прокурора вищого рівня або суду. 02 липня 2020 року вона ( ОСОБА_1 ) подала скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування до Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Прокуратури Львівської області. Слідче управління ГУ НП у Львівській області листом від 05.08.2020 року № Г-197/16/02-20 її було повідомлено, що заступника начальника Галицького ВП зобов`язано організувати якісне та повне проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також здійснювати постійний відомчий контроль за ходом проведення досудового розслідування до прийняття законного процесуального рішення. Прокуратура Львівської області листом від 08.07.2020 року № 04/2/2-2883вих-20 зобов`язала Львівську місцеву прокуратуру № 1 провести перевірку доводів та про вжиті заходи повідомити заявника, та їй роз`яснено право на звернення до суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2020 року у справі № 461/6156/20 відведено слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Кобилецького Ю.М. 23 вересня 2020 року скеровано скаргу до Головного управління Національної поліції у Львівській області та Львівської місцевої прокуратури № 1 на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року. Листом Львівської місцевої прокуратури № 1 від 29.09.2020 № 14-39/268-19 дану скаргу скеровано до ГУ НП у Львівській області для розгляду, однак станом на даний час відповіді на скаргу надано не було. 17 жовтня 2020 року до Головного управління Національної поліції у Львівській області нею було надіслано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року. Головне управління Національної поліції у Львівській області листом від 16.11.2020 року № Г- 268/16102-20 повідомило, що до Львівської місцевої прокуратури № 1 скеровано лист для проведення перевірки повноти і всебічності проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також законності та обґрунтованості винесення постанови про закриття. 22 жовтня 2020 року постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2020 року в справі № 461/9497/20 зазначена постанова скасована. 28 грудня 2020 року постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2021 року в справі № 461/388/21 постанову скасовано.

22 квітня 2021 року до Львівської обласної прокуратури надіслано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року. Львівська обласна прокуратура листом від 27.04.2021 року № 09/1 -1388вих-21 скаргу для розгляду скерувала до Галицької окружної прокуратури м. Львова, яка 06.05.2021 листом № 14.50/85-94-21 повідомила, що в кримінальному провадженні відсутні докази для оголошення підозри ОСОБА_3 .

27 квітня 2021 року подано звернення народному депутату України щодо саботування та недбалого досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001806 від 25.04.2019 року, яке 25.05.2021 року листом № 217д/15-2021/170119 скеровано Генеральному прокурору для забезпечення ефективного процесуального керівництва з метою здійснення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування. 28.05.2021 року Офіс Генерального прокурора листом № 27/1-806 вих-21 направлено звернення для розгляду керівнику Львівської обласної прокуратури, який 10.06.2021 листом № 09/1-135-20 скеровано до виконання до Галицької окружної прокуратури м. Львова. 04 червня 2021 року постановою слідчого СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області І.А. Семенюка кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Постановою прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова від 09.06.2021 року постанову слідчого скасовано. 24 червня 2021 року постановою слідчого СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.07.2021 року в справі № 463/7809/21 постанову скасовано. 01 вересня 2021 року постановою слідчого СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.09.2021 року в справі № 463/10454/21 постанову скасовано.

21 вересня 2021 року Генеральному прокурору України подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування та процесуальних керівників в кримінальному провадженні № №0001806 від 25.04.2019 року, яку 12.01.2022 року скеровано до Львівської обласної прокуратури. 01.02.2022 року Львівська обласна прокуратура листом № 09/2/1-920-22 повідомила, що наданий час триває досудове розслідування, вживаються передбачені законом заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, достатніх для надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. 28 квітня 2022 року постановою слідчого СВ ДРУГІ ГУ НП у Львівській області І.Р. Летнянки кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2022 року в справі № 463/4611/22 постанову скасовано.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2023 року в справі № 463/1010/23 зобов`язано слідчого розглянути клопотання від 06.02.2023 року про допит з прийняттям законного та обґрунтованого процесуального рішення та повідомити про це заявника. 01 березня 2023 року до Головного управління Національної поліції у Львівській області подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування, яке 24 березня 2023 року листом № С-400/02/37/10-23 повідомило, що досудове розслідування триває, проводиться запланований обсяг слідчих дій з метою прийняття законного процесуального рішення у встановлений законом строк.

Зазначала, що надмірна тривалість досудового розслідування та неодноразове безпідставне закриття кримінального провадження завдає їй моральної шкоди, яка полягає у порушені нормальних життєвих зв`язків зі сім`єю, родичами, колегами та знайомими, у негативних емоціях та переживаннях, дратівливості, було порушено стан душевної рівноваги, для відновлення якого їй доводитися докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим позбавлена можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати. Внаслідок неправомірної бездіяльності відповідачів, вона втратила віру у законність та справедливість органів державної влади, а саме - прокуратури та поліції. Враховуючи зазначені обставини, просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовує оскаржуване рішення, застосовуючи закон, який не підлягає застосуванню, а саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, суд першої інстанції не врахував, що доводи позовної заяви зводяться до завдання шкоди позивачу у зв`язку з надмірною тривалістю досудового розслідування у справі, яка не є надто складною, та неодноразовим безпідставним закриттям кримінального провадження, що завдає позивачу моральної шкоди та порушує її право на захист. Зазначає, що висновок суду про обов`язок позивача на підтвердження пред`явлених позовних вимог надати рішення суду про визнання дій органу досудового розслідування, прокуратури незаконними не відповідає вимогам закону, оскільки спірні правовідносини знаходяться в цивільній деліктній площині, тому саме на суд покладено обов`язок встановити обставини завдання шкоди під час розгляду даної справи. При цьому, на ГУНП у Львівській області та Львівську обласну прокуратурупокладено обов`язок щодо своєчасного проведення досудового розслідування в розумні строки та контроль за таким проведенням і направленням обвинувального акту до суду (ст.ст. 36, 40 КПК України). Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник Головного управління Національної поліції у Львівській області - Кісіль Р.Л. та представник Львівської обласної прокуратури - Кульчицький Є.Г. проти скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статей ст.ст. 76,77,78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду у справі № 180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03.09.2019 у справі №916/1423/17).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173,1174 ЦК України.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що 25.04.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за попередньою кваліфікацією ч. 4 ст.190 КК України, відкрито кримінальне провадження №0001806 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Позивач у даному кримінальному провадженні є потерпілою.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 22.10.2020 року кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2020 року у справі № 461/9497/20 за скаргою ОСОБА_1 зазначена постанова слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 22.10.2020 року скасована.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.12.2020 року кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2021 року у справі № 461/388/21 за скаргою ОСОБА_1 зазначена постанова слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.12.2020 року скасована.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Семенюка І.А. від 04.06.2021 року кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Мішкурова К. від 09.06.2021 року постанову слідчого Львівського РУП ГУ НП у Львівській області від 04.06.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001806 скасовано.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 24.06.2021 року кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.07.2021 року у справі №463/7809/21 за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 24.06.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 01.09.2021 року кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.09.2021 року у справі №463/10454/21 за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 01.09.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Постановою слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.04.2022 року кримінальне провадження № 0001806 закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2022 року у справі №463/4611/22 за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.04.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2023 року у справі №463/1010/23 за скаргою ОСОБА_1 скасовано постанову слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області Летнянки І.Р. від 28.04.2022 року про закриття кримінального провадження № 0001806.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2023 року, слідчим не розглянуто клопотання адвоката Снігур Г.М. в інтересах ОСОБА_1 від 06.02.2023 року про допит особи у кримінальному провадженні № 0001806 .

13.07.2022 року заступником начальника СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області Домарецькою І.М. відновлено досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2020 року та постановою Верховного суду від 25.11.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 забезпечувальний платіж у розмірі 1 169 470,00 грн та завдаток у розмірі 1 021 300,00 грн, в іншій частині позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

Згідно листа Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області №С-400/02/37/10-23 від 24.03.2023 року ВС ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001806 від 25.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, проводиться запланований обсяг слідчих дій, з метою прийняття законного процесуального рішення у встановлений законом строк.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури, ОСОБА_1 посилалася на те, що внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування та неодноразового безпідставного закриття кримінального провадження їй завдано моральної шкоди, яка полягає у

порушенні нормальних життєвих зв`язків зі сім`єю, негативних емоціях та переживаннях, порушенні стану душевної рівноваги, для відновлення якої їй доводиться докладати додаткових зусиль.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду. При цьому, рішення суду, яке б встановлювало незаконність дій органу досудового розслідування, прокуратури та порушення прав позивачпід час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001806 матеріали справи не містять. Разом з тим, позивачем реалізовано право на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження в порядку ст. 303 КПК України.В ухвалах, на які посилається позивач як на підставу сягненння в її коисть моральної шкоди слідчим суддею були встановлені факти неналежного виконання працівниками поліції вимог ст.214 КПК України, проведення слідчим досудового розслідування не в повному обсязі та необґрунтованість винесеного прокурором процесуального рішення, однак протиправність чи незаконність рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування та прокурора у зазначених судових рішеннях не встановлена. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.Крім того, районний суд виходив з того, що досудове розслідування триває, у ньому проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на повне та об`єктивне дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення. Суд першої інстанції вважав, що наведені позивачем обставини заподіяння їй моральної шкоди не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими, оскільки посилання ОСОБА_1 на бездіяльність правоохоронних органів не свідчить про завдання їй моральної шкоди, яка може бути відшкодована в порядку визначену законом. При цьому, бездіяльність органу досудового розслідування може бути предметом оскарження відповідно до правил ст.303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст.1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення немайнових прав позивача.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погоджується не повністю.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд застосував до даних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно положень якого для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання рішень відповідачів незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Застосувавши до спірних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не навів аргументів, на підставі яких він зробив висновок про те, що ОСОБА_1 у випадку надання суду належних доказів на підтвердження пред`явлених нею позовних вимог матиме право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, та не врахував, що зазначені норми права на спірні правовідносини не поширюються.

Визначаючи подібність правовідносин, Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Виходячи з принципу «ura novit curia», саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо завдання їй моральної шкоди внаслідок дій уповноважених осіб Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури та ГУ НП у Львівській області.

Колегія суддів також враховує, що права ОСОБА_1 , на порушення яких вона посилалася у поданій нею позовній заяві, були відновлені шляхом оскарження нею бездіяльності органів досудового розслідування в порядку, визначеному законом, та скасування слідчими суддями оскаржуваних позивачкою ухвал про закриття кримінального провадження № 0001806, досудове розслідування в якому на даний час триває.

Аналізуючи правове обгрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позову, невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що вбачається з його мотивувальної частини.

Виходячи з наведеного, рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 березня 2024 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра