Справа № 752/3548/25
Провадження № 2/761/6734/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 про стягнення суми несплаченого страхового відшкодування; стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 , в якому просив суд:

- стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 93391,86 грн.;

- стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 57202,29 грн.

- стягнути з відповідачів: ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1505,94 грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 вересня 2024р. о 15:19 год., водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у м. Києві по вул. Жилянській, 75, не обрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач, тобто своїми діями спричинила дорожньо-транспортну пригоду (далі по тексту - ДТП), в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вказана ДТП мала місце з вини відповідачки ОСОБА_2 , що встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024р. по справі № 752/20327/24.

В досудовому порядку, для здійснення відновлювального ремонту позивач звернувся до ТОВ «Саміт Моторз Україна», яке виконало ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , на загальну суму 180741,13 грн., які були сплачені позивачем в повному обсязі.

На момент ДТП цивільна відповідальність водія автомобіля «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у відповідача - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219711266, та останнім було визначено ДТП страховим випадком та сплачено позивачу суму страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в сумі 30146,98 грн., при цьому сума страхового відшкодування відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» була розрахована, згідно Звіту № 53-D/15/79 про визначення вартості матеріального збитку від 28 вересня 2024р., складеного ФОП ОСОБА_4 (вартість відновлювального ремонту складає 65173,75 грн. з ПДВ, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 33696,37 грн. з ПДВ. Значення коефіцієнту фізичного зносу - 0.7).

На думку позивача, визначена відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу є необґрунтованою, враховуючи фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача. З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля позивача, розмір матеріального збитку, який було спричинено позивачу, як власнику автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , в межах ліміту страхової відповідальності становить 123538,84 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди (повна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача) і належним розміром страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу за вирахуванням), на думку позивача, становить: 93391,86 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь із відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон».

Крім того, відповідачкою ОСОБА_2 , як особою, яка була визнана винною в ДТП, також не була сплачена позивачу різниця між фактичним розміром шкоди і відповідною сумою страхового відшкодування, враховуючи ліміти відповідальності, а тому з відповідачки на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди позивач просив суд стягнути 57202,29 грн.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суд з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2025р. матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025р. визначено головуючого суддю Волошина В.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання.

02 червня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги позивача до страхової компанії є безпідставними, оскільки розмір збитку повинен бути підтверджений звітом про оцінку майна і такий розмір збитку відшкодовується страховою компанією, з урахуванням коефіцієнту зносу, а відтак вимоги позивача необґрунтовані та незаконні. Так, сторона відповідача вважає, що виконала свої зобов`язання перед позивачем, як потерпілою особою, в повному обсязі.

11 липня 2025р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених у позові, зазначивши, що доводи та аргументи сторони відповідача, наведені у відзиві на позов є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що визначений ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» розмір страхового відшкодування не відповідає фактичному розміру збитку, завданому позивачу в результаті пошкодження транспортного засобу, позивачем спростовано визначений страховою компанією розмір збитку та підтверджено належними доказами фактично понесені витрати на ремонт транспортного засобу. Окремо сторона позивача звертала увагу суду, що жодних заперечень щодо характеру та обсягу пошкоджень транспортного засобу, визначених в акті виконаних робіт ТОВ «Саміт Моторз Україна», відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» не наведено.

15 липня 2025р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» зазначав, про пропуск позивачем процесуального строку на подання відповіді на відзив, а також сторона відповідача вважає, що обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому Т3, покладено саме на страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного ТЗ, а не на будь-яку іншу установу, організацію чи фізичну особу-підприємця.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник позивача звертав увагу суду, що фактична вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача «Lexus GS 350» за наслідками пошкоджень, отриманих в результаті ДТП, становить 180741,13 грн.

Відповідачі: ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 , про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку; в судові засідання своїх представників не направили, поважності причин неявки не повідомили. У встановлений судом строк, відповідачка відзив на позов не подавала.

В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторони відповідачів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 03 вересня 2024р. о 15:19 год. на вул. Жилянській, 75 в м Києві мала місце ДТП за участю: автомобіля «Land Rover Discovery Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 та автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

Вказана ДТП, сталася з вини відповідачки ОСОБА_2 , що встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2025р. по справі № 752/20327/24.

Станом на час ДТП, цивільно - правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 була застрахована, згідно договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № 219711266, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 160000,0 грн.; франшиза - 0,0 грн.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1) ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» було визнано ДТП, яка мала місце 03 вересня 2024р. страховим випадком, та сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 30146,98 грн. Розрахунок суми страхового відшкодування, як зазначено відповідачем у відзиві на позов, було розраховано відповідачем на підставі Звіту № 53-D/15/79 про визначення вартості матеріального збитку від 28 вересня 2024р., виготовленого ФОП ОСОБА_4 , на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». Разом з тим, як вбачається зі змісту вказаного Звіту № 53-D/15/79 про визначення вартості матеріального збитку від 28 вересня 2024р., цей звіт дійсно було складено ФОП ОСОБА_4 , на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а не за замовленням відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон».

З матеріалів справи вбачається, що в досудовому порядку, позивач, як власник автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до ТОВ «Саміт Моторз Україна», з метою відновлення пошкодженого вищезазначеного автомобіля.

Згідно акту виконаних робіт № 88975 від 18 жовтня 2024р. ТОВ «Саміт Моторз Україна» було здійснено відновлювальний ремонт автомобіля позивача, загальна вартість якого склала 180741,13 грн., та була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується квитанціями: № 1-216К від 18 жовтня 2024р. та № 1-45К від 15 вересня 2024р.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015р. у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018р. у справі № 922/4013/17, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20 березня 2018р. у справі № 911/482/17.

На підтвердження позовних вимог, позивачем було надано Акт виконаних робіт № 88975 від 18 жовтня 2024р., згідно якого фактична вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 за наслідками пошкоджень, отриманих в результаті ДТП, становить 180741,13 грн.

Судом критично оцінюється Звіт № 53-D/15/79 від 28 вересня 2024р. про визначення вартості матеріального збитку, оскільки позивачем ОСОБА_1 в подальшому було здійснено ремонт автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , за власні кошти та за результатами ремонту йому було надано Акт виконаних робіт, в якому зазначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів та вартість складових, що підлягали заміні під час ремонту.

Таким чином, судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, яка відбулась 03 вересня 2024р., власникові автомобіля «Lexus GS 350», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження становить 180741,13 грн.

Відповідно до п. 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства Юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24 листопада 2003р. № 142/5/2092 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за №1074/8395 (далі по тексту - Методика), вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою:

У = Ср + См + Сс х (1-Ез) + ВТВ

де, Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ВТВ - величина втрати товарної вартості Ез - коефіцієнт фізичного зносу

Виходячи з положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовую витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу (матеріальний збиток).

Поряд з тим, враховуючи положення Методики (п.8.3), для обрахунку розміру матеріального збитку необхідно зменшити вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, на коефіцієнт зносу. Протягом всього часу розгляду справи в суді сторони визнали, що враховуючи рік виготовлення автомобіля позивача, коефіцієнт зносу становить 0,7. Так, вартість нових складників, відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), становить 80856,13 грн., з урахуванням ПДВ, вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 98232,00 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 1050,00 грн.

Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача, що вартість матеріального збитку, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 123538,84 грн.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи розмір суми страхового відшкодування, яка була сплачена відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» позивачу, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 93391,86 грн. (123 538,84 грн. - 30 146,98 грн.).

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує розмір страхового відшкодування, то з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 57202,29 грн. (180741,13 грн. - 123538,84 грн.), при цьому судом враховані висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018р. по справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019р. по справі № 587/1080/16-ц, від 22 квітня 2020р. по справі № 756/2632/17.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 933,68 грн., з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 572,26 грн.

Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідачів судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, у пункті 154 рішення Європейський суд з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18).

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, ціну позову (суми невиплаченого страхового відшкодування та матеріальної шкоди), а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 20000,0 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі, при цьому судом враховано, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих зі сторони відповідачів коштів, а тому з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12400,0 грн., з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7600,0 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України; ст. ст. 3, 9, 22, 29, 32, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 місце проживання: , АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» ( місцезнаходження: м. Київ, вул. Гарматна, 8), ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення суми несплаченого страхового відшкодування; стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 93391 /дев`яносто три тисячі триста дев`яносто одна/ грн. 86 коп.; судовий збір в розмірі 933 /дев`ятсот тридцять три/ грн. 68 коп.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12400,0 /дванадцять тисяч чотириста/ грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 57202 /п`ятдесят сім тисяч двісті дві/ грн. 29 коп.; судовий збір в розмірі 572 /п`ятсот сімдесят дві/ грн. 26 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7600,0 /сім тисяч шістсот/ грн.

В решті судових витрат відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08 грудня 2025р.

Суддя: