АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року

м. Чернівці

справа № 727/3352/24

провадження 822/132/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Литвинюк І.М.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

позивач Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 листопада 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради про відібрання дитини від матері та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 . Відомості про батька дитини записані, відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Вказує на те, що 19 грудня 2023 року ОСОБА_2 , разом із своєю донькою, прийшла до офісу Служби у справах дітей Чернівецької міської ради за адресою: м. Чернівці, площа Центральна, 9, та залишила дитину, пояснивши, що вона не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки фінансово не забезпечена, а також не має підтримки та допомоги. Як наслідок, працівниками Служби у справах дітей було викликано працівників поліції, які склали акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19 грудня 2023 року.

Враховуючи ситуацію, яка склалася, наказом Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 25 грудня 2023 року № 2/139, ОСОБА_1 взято на облік, як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків.

Посилаються на те, що працівниками Центру соціальних служб Чернівецької міської ради неодноразово було здійснено виїзди в родину ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення спроможності ОСОБА_2 виконувати обов`язки щодо виховання своєї дитини та догляду за нею. 11 січня 2024 року працівниками Центру складено акт оцінки потреб ОСОБА_2 . Під час проведених бесід жінка повідомляла, що їй складно самостійно виховувати доньку, оскільки окрім сестри у неї немає інших родичів, які надавали б їй підтримку, а біологічний батько дитини участі у вихованні не бере та матеріально не допомагає.

Малолітню ОСОБА_1 було переведено з КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, на підставі акту про факт передачі дитини від 22 лютого 2024 року.

24 січня 2024 року Службою у справах дітей Чернівецької міської ради було складено висновок, відповідно до якого було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини в сім`ю, у зв`язку із тим, що мати дитини ОСОБА_2 не зверталась до Служби у справах дітей із заявою щодо повернення дитини, відповідно не було зібрано всіх необхідних для цього документів, а також у зв`язку з тим, що мати неспроможна виконувати свої батьківські обов`язки та матеріально утримувати свою дитину.

Питання щодо доцільності чи недоцільності відібрання малолітньої ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 , без позбавлення її батьківських прав, було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради 12 березня 2024 року, на якому прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність відібрання малолітньої ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Просили суд відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав, стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі частини від усіх видив заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, враховуючи інфляційні показники, а також стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Відібрано малолітню дитину: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2024 року і до повноліття дитини, враховуючи інфляційні показники.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 не належним чином займається вихованням своєї малолітньої дитини, неспроможна виконувати належним чином свої батьківські обов`язки, ніде не працює, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, здоров`я та майбутнє, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, суд дійшов висновку, що залишення дитини у відповідачки є небезпечним для її життя та здоров`я, у зв`язку з чим дитину необхідно відібрати у матері без позбавлення її батьківських прав, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, за яких слід стягнути з відповідачки аліменти на дитину у розмірі 1/6 частки всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2024 року до досягнення дитиною повноліття з урахуванням інфляційних показників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 не виконує свій материнський обов`язок по відношенню до дитини та вказувала на те, що відібрання дитини від матері, це серйозна психологічна травма для дитини. Позивач та інші соціальні структури не здійснювали жодних дій для підтримки сім`ї відповідачки.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Малолітня ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю є ОСОБА_2 , а батьком зазначений ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №5 від 14 липня 2024 р., стосовно ОСОБА_1 , відомості про батька записані, відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с.8).

Згідно з витягом Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №16/02-10/161 від 22.01.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , значаться зареєстрованими: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.12.2023 року (а.с.9) 19.12.2023 року о 16-20 год. була виявлена дитина жіночої статі в приміщенні Служби у справах дітей Чернівецької міської ради по площі Центральній, 9, в м. Чернівці, дитину вдалося встановити зі слів матері, ОСОБА_2 .

Згідно з листом КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» №216/01-21 від 20.12.2023 року (а.с.10), 19.12.2023 р. о 17:25 год. малолітню ОСОБА_1 у супроводі працівників Служби у справах дітей Чернівецької міської ради та працівників поліції доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня» з метою повного та всебічного обстеження дитини.

Наказом служби у справах дітей Чернівецької міської ради № 2/139 від 25.12.2023 р., ОСОБА_1 взято на облік, як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків (а.с.11).

Згідно з відповіддю Чернівецького міського центру соціальних служб №82/02-04 від 15.01.2024 року (а.с.12), працівниками Центру соціальних служб Чернівецької міської ради неодноразово було здійснено виїзди до відповідачки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення спроможності ОСОБА_2 виконувати обов`язки щодо виховання своєї дитини та догляду за нею.

11.01.2024 року працівниками центру складено акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 (а.с.14). Під час бесіди жінка повідомила, що їй складно самостійно виховувати доньку, оскільки окрім сестри у неї немає інших родичів, які надавали б їй підтримку, а біологічний батько дитини участі у вихованні не бере та матеріально не допомагає.

Відповідно до висновку оцінки потреб особи від 11.01.2024 року № 36/02-06, за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що наявні складні життєві обставини, у зв`язку з ухиленням матір`ю від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини (а.с.17-18).

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_2 від 11.01.2024 року, від послуг Центру соціальних служб вона відмовилась, а також зазначила, що на даний час вона не має можливості виконувати батьківські обов`язки стосовно своєї доньки ОСОБА_1 , оскільки не має підтримки та допомоги. (а.с.13).

Як вбачається з акту про факт передачі дитини від 22.02.2024 р. (а.с.22), малолітню ОСОБА_1 , переведено з КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

З метою отримання додаткової інформації щодо неналежного виконання ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків, для подальшого винесення питання про доцільність чи недоцільність відібрання малолітньої ОСОБА_5 від матері без позбавлення її батьківських прав, Службою у справах дітей Чернівецької міської ради було направлено відповідний запит до Чернівецького ліцею № 14 Чернівецької міської ради, де навчається дитина (а.с.23).

Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , наданою Чернівецьким ліцеєм № 14 Чернівецької міської ради встановлено, що ОСОБА_1 навчається у ліцеї з першого класу 2022 року. За період навчання зарекомендувала себе, як щедра, дружелюбна, старанна, дисциплінована та працелюбна учениця. Зовнішній вигляд завжди охайний. Заняття відвідує систематично, старанно виконує тренувальні вправи. Дівчинка забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. ОСОБА_5 часто приходить до ліцею голодна та не має із собою контейнера з їжею. Діти пригощають її, проявляють турботу. Мати цікавиться успіхами доньки, але не може її матеріально забезпечити, оскільки ніде не працює. Не бере активної участі у спілкуванні з батьками та вчителями. Не проявляє інтерес до шкільного та класного життя. Уникає зустрічей з учителями та керівництвом (а.с.24).

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_2 директору КЗ «Оршівського дитячого будинку санаторного типу» від 26.12.2020 року, вона просила влаштувати до дитячого будинку її доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 151).

Згідно відповіді КЗ «Оршівського дитячого будинку санаторного типу» №05-02/223 від 24.09.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала у дитячому будинку на неповному державному утриманню як дитина, яка потребує санаторного оздоровлення та лікування з 26.12.2020 року по 14.05.2021 року (а.с.148).

Відповідно до акту відвідування КЗ «Оршівського дитячого будинку санаторного типу» №746 від 21.04.2021 року, малолітню ОСОБА_1 , за період з 26.12.2020 року по 21.04.2021 року в дитячому будинку відвідувала мати дитини: 30.12.2020 року, 05.01.2021 року, 26.01.2021 року та 23.02.2021 року (а.с.153).

Питання щодо доцільності/недоцільності повернення дитини ОСОБА_1 до матері на виховання, винесено на розгляд засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради 24.01.2024 року, на якому було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до матері ОСОБА_2 на виховання (а.с.25).

12.03.2024 року Органом опіки та піклування Чернівецької міської ради було складено висновок, відповідно до якого з метою соціального захисту малолітньої ОСОБА_1 . Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати малолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав (а.с.27-28).

Як убачається із відповіді на адвокатський запит Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Чернівецької обласної державної адміністрації Служби у справах дітей №01-07/149 від 03.06.2024 року (а.с.83-84), на даний час малолітня ОСОБА_1 знаходиться у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Чернівецької обласної державної адміністрації Служби у справах дітей з 22 лютого 2024 року, як дитина покинута матір`ю 19.12.2023 року о 16-00 год. в приміщенні Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Під час перебування у Центрі, дитина виявляє себе спокійно та врівноважено. Дитина дуже сумує за мамою та розуміє, що мама залишила її, оскільки не могла справлятися з вихованням доньки та не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, зокрема утримувати дитину. Згідно книги відвідувань дітей у Центрі ОСОБА_2 навідує доньку з певною періодичністю. Зазвичай мати приходить після 18-00 год., хоча ОСОБА_2 не працює також остання не цікавиться психологічним станом своєї дитини та не зверталась до практичного психолога Центру та адміністрації щодо повернення дитини в сім`ю.

Згідно карти хворого денного стаціонару поліклініки, (а.с.97) та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №360 (а.с.107-108) ОСОБА_2 встановлено діагноз: атопічний дерматит поширений з ліхенефікацією шкірного покриву в стадії загострення. Оніхомікоз.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї .

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і позивач відповідно до частини третьої статті 170 СК України не позбавлена можливості повернути дітей.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від відповідачки без позбавлення останньої батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки.

Суд першої інстанції врахував характеристику на ОСОБА_1 , лист Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Чернівецької обласної державної адміністрації Служби у справах дітей №01-07/149 від 03.06.2024 року, висновок Органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав.

При цьому, суд обґрунтовано прийняв до уваги ту обставину, що відповідачка ОСОБА_2 неналежним чином займається вихованням своєї малолітньої дитини, неспроможна виконувати належним чином свої батьківські обов`язки, ніде не працює, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 належним чином виконує свій материнський обов`язок щодо дитини, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у КЗ «Оршівського дитячого будинку санаторного типу» з 26 грудня 2020 року по 21 квітня 2021 року. За вказаний період відповідачка відвідувала ОСОБА_1 лише чотири рази.

Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я від 19 грудня 2023 року встановлено, що в цей день була виявлена дитина, жіночої статі, в приміщенні Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, на площі Центральній, 9, в м. Чернівці, особу дитину встановлено зі слів матері, ОСОБА_2 .

Цього ж дня, дитину доставлено до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня», а в подальшому, 22 лютого 2024 року, переведено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 навідує доньку з певною періодичністю, остання не цікавиться психологічним станом своєї дитини та не зверталась до практичного психолога центру за порадою щодо виховання доньки та до адміністрації щодо повернення дитини в сім`ю.

Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, того що їй перешкоджають у повноцінному спілкуванні з донькою і в матеріалах справи такі відомості відсутні.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 вказаної Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89 ЦПК України).

При цьому, суд вірно зазначив й про те, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом.

Однак суд першої інстанції на врахував, що відповідно до статті 170 СК України у разі відібрання дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

За таких обставин, малолітню дитину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід передати Виконавчому комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, для її подальшого влаштування.

Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період окремого проживання від матері, потребує не лише догляду, а й матеріальної підтримки, а батьки зобов`язані утримувати її, однак, суд не вказав на чию користь слід стягувати аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А тому, слід стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь особи (установи) на утриманні якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2024 року і до повноліття дитини.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, слід змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, відповідно до змісту цієї постанови та резолютивну частину вказаного рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 листопада 2024 року, відповідно до змісту цієї постанови.

Змінити резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 листопада 2024 року, виклавши її в наступній редакції:

Відібрати малолітню дитину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Малолітню дитину, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати Виконавчому комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, для її подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь особи (установи) на утриманні якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2024 року і до повноліття дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту судового рішення - 04 березня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

І.М. Литвинюк