СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16271/25

пр. № 2/759/7081/25

27 листопада 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Косінської І.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у липні 2025 р. позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд визначити час спілкування та способи участі ОСОБА_5 у вихованні його сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: встановити час для періодичного спілкування ОСОБА_5 зі своїм сином, ОСОБА_6 , тричі на тиждень протягом не менш ніж однієї години поспіль в період часу з 18.00 години до 21.00 години кожного понеділка, середи та п`ятниці. Спосіб спілкування: за вибором батька ОСОБА_5 - особисто або за допомогою аудіо або відеозвязку із застосуванням будь-яких мобільних додатків або програм. За бажанням ОСОБА_5 таке спілкування повинно відбуватись без присутності матері, ОСОБА_4 ; встановити час для спільного щорічного відпочинку ОСОБА_5 зі своїм сином, без присутності матері, протягом п`ятнадцяти календарних днів поспіль влітку кожного року та семи календарних днів поспіль взимку кожного року з можливістю виїзду за кордон до наших країн; встановити час для щотижневого спільного відпочинку позивача зі своїм сином без присутності матері, у період з 18.00 години суботи до 12.00 години неділі з можливістю відвідувати житло батька та ночувати там у вказаний час; встановити позивачу можливість організувати святкування Дня народження сина кожного парного року, а також щороку бути особисто присутнім на Дні народженні сина, привітати його та спілкуватися з ним не менше, ніж протягом двох годин; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від подружнього життя мають малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2024 шлюб між ними розірвано. Відповідач без його відома та дозволу разом з сином покинула територію України та виїхала до Нідерландів, що порушує його права як батька. Відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином шляхом вимкнення засобів зв`язку та безпідставно відмовляється повертатись з дитиною до місця її та доньки постійного проживання.

Від відповідача 07.08.2025 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що виїхала разом з сином у супроводі батька за кордон на законних підставах в зв`язку з військовою агресією на території України. Вважає, що примусове повернення дитини на територію України під час дії воєнного стану є неприйнятним, оскільки загрожує безпеці її життю і здоров`ю. Дитина повністю адаптована у Нідерландах, вивчає мову, відвідує дошкільний навчальний заклад. Запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дитини не відповідає інтересам дитини, оскільки не відповідає графіку його навчання та порушить звичний спосіб його життя. Відповідач позивачу жодного разу не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином, не позбавляла їх комунікації.

Представником позивача 08.10 2025 подано відповідь на відзив, у якому спростовується період спільного проживання, зазначено, що відповідач час від часу приїжджала із сином до України і у батько із сином був час проводити спільний час разом, і регулярно спілкуватися засобами телефонного зв`язку. Починаючи з квітня 2025 р. відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні батька із сином.

Представником відповідача 23.10.2025 подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що позивач надає недостовірну інформацію оскільки колішне подружжя разом із спільною дитиною виїхала з країни, прожили у Нідерландах 2 місяці і позивач повернувся до України, пояснюючи наявністю термінових справ. Заперечує, що її довірителька чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином.

Третя особа 28.10.2025 надіслала до суду лист про слухання справи без їх участі, зазначивши, що Висновку не можливо ухвалити, оскілки дитина проживає за кордоном.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.07.2025 справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с 26).

24.07.2025 отримано Інформацію про задеклароване/зареєстровано місце проживання особи (а.с. 28).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 29.07.2024 відкрито провадження по справі, у порядку загального позовного провадження (а.с. 29).

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, вжиті позивачем заходи щодо мирного вирішення питання про добровільне повернення відповідачем малолітнього сина до постійного місця проживання в Україні не дали результатів, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила врахувати, що дитина має спланований графік та певний час навчання, а також, не дозволяти виїзд дитини за кордон із батьком, так як він є громадянином Сірії, а по законам Сірії, мати потім без дозволу батька жодним чином не зможе виїхати назад до місця проживання та навчання дитини.

Представник Третьої особи у судове засідання не з`явився, просили слухати справу у їх відсутності (а.с. 147).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 176).

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися, що є у справі.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами, а саме, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.01.2018, що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Від спільного проживання відповідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи значаться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 28).

У зв`язку із повномасштабним вторгненням на територію України та введенням воєнного стану відповідач разом із сином виїхала за межі України - до Нідерландів і проживають до теперішнього часу, що не заперечується сторонами.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2024 шлюб між ними розірвано (а.с. 15).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»)

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішення суду або органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з кимось із батьків не приймалось.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54).

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.

Судом встановлено, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач з сином змінила своє місце проживання і на даний час вони проживають за кордоном, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з сином, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток сина, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, а його психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.

Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка не має, хоч син і проживає з нею.

Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з сином, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком.

Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову в частині, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним відповідає його інтересам дітей, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час за кордоном, графік навчання дитини, приймаючи до уваги повномасштабне вторгнення та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, з метою забезпечення безпеки дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

А саме необхідно визначити участь позивача у вихованні сина наступним чином: встановити час для щотижневого спільного відпочинку позивача зі своїм сином без у присутності матері, у період з 18.00 години суботи до 12.00 години неділі з можливістю відвідувати житло батька; встановити позивачу можливість організувати святкування Дня народження сина кожного парного року, а також щороку бути особисто присутнім на Дні народженні сина, привітати його та спілкуватися з ним не менше, ніж протягом двох годин.

При цьому, обґрунтованим і доцільним є відстрочення виконання рішення суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном.

Таке процесуальне рішення відповідає положенням ст. 267 ЦПК України і ухвалюється судом задля убезпечення дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою.

На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати мати дитини організувати спілкування сина з батьком в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з 19:00 годин протягом 30 хвилин.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 07.12.2023 у справі № 569/14585/21.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем вжито всіх заходів для відновлення порушеного права, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 605 грн 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 51 Конституції України; ст. ст. 3, 6, 7, 19, 141, 153, 155, 157, 158, 159, 171 СК України; ст. 1, 9, 11, 12, 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства»; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способу участі у вихованні дитини задовольнити частково.

Порядок виконання способу участі батька ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочити на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.

На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цей період за кордоном зобов`язати мати дитини ОСОБА_4 організувати спілкування ОСОБА_6 , з батьком ОСОБА_3 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з 19:00 годин протягом 30 хвилин.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 09.12.2025.