Провадження № 2/641/3140/2025 Справа № 641/6272/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Чабанової А.В.,

представника відповідача Дабіжа О.А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Слобідського районного суду м. Харкова заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дабіжа О.А. про закриття провадження у цивільній справі № 641/6272/25

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Статівка О.А. за допомогою системи "Електронний суд" звернувся до Слобідського районного суду м. Харкова в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Хаджибейський ВДВС у місті Одесі Південного МЮ (м. Одеса), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 366528,93 грн. по виконавчому провадженню № 60238258.

У підготовчому засіданні 10.12.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Дабіжа О.А. подала заяву про закриття провадження у цивільній справі в зв`язку з відсутністю предмета спору.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 08.12.2025 року відповідачем отримано відповідь від Хаджибейського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) №2167/7 від 05.12.2025 року та надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №60238258 станом на 05.12.2025 року. Згідно з наданим розрахунок станом на 05 грудня 2025 року у ОСОБА_1 наявна переплата за аліментами на утримання ОСОБА_3 у розмірі 122 867,49 грн. Натомість розрахунок заборгованості, який було додано до позовної заяви, не відповідає фактичному стану виконання зобов`язання, оскільки державним виконавцем при його складанні не було враховано фактично сплачені платником суми аліментів. Таким чином, зазначений у позові розрахунок є неактуальним і помилковим.

Також зазначає, що стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, може бути застосоване виключно у випадку, коли заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини платника аліментів. Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, станом на 05.12.2025 року, підтверджує відсутність заборгованості зі сплати аліментів. Протягом усього періоду з моменту відкриття виконавчого провадження відповідач сумлінно, своєчасно та в повному обсязі виконував свій обов`язок щодо сплати аліментів. Зазначена державним виконавцем заборгованість виникла з причин, що не залежать від відповідача. Отже, відсутні підстави вважати, що невиконання зобов`язань мало місце з вини відповідача. у зв`язку з відсутністю заборгованості, а також з огляду на наявну переплату між сторонами відсутній спір про право, оскільки предмет позову фактично відсутній, що унеможливлює подальший розгляд справи по суті.

Позивач та її представник адвокат Статівка О.А. у підготовче засідання не з`явились, подали клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та її представника.

Представник Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у підготовче засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши заяву про закриття провадження у справі, оцінивши доводи, наведені в її обґрунтування, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 зауважував, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, суть правового конфлікту. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, і з приводу чого сторони мають розбіжності.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і не потребує ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

За загальним правилом, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

При пред`явленні позову в обґрунтування наявності заборгованості зі сплати аліментів позивачем надано розрахунок заборгованості, складений Хаджибейським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 24.07.2025 року, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складала 366528,93грн.

До заяви про закриття провадження у справі представником відповідача додано розрахунок заборгованості, складений Хаджибейським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 05.12.2025 року, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів відсутня.

З огляду на викладене, не можна дійти однозначного висновку про те, що предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, і відсутня необхідність здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а тому заява представника ОСОБА_1 адвоката Дабіжа О.А. про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 193, 255, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дабіжа О.А. про закриття провадження у цивільній справі № 641/6272/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Ященко