Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/7731/24
Провадження № 2/279/428/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Івашкевич О.Г., із секретарем судового засідання Маковською Д.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 279/7731/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Казенного підприємства "Кіровгеологія" про стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до Казенного підприємства "Кіровгеологія" про стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що в період з 12.08.2024 по 28.10.2024 року перебував у трудових відносинах з КП "Кіровгеологія" на посаді провідного менеджера зі збуту. Має статус учасника бойових дій, з 01.10.2024 по 14.10.2024 року перебував у оплачуваній відпустці, право на таку відпустку передбачене статтею 77-2 Кодекс законів про працю України та статтею 16-2 Закону України "Про відпустки". У період з 15.10.2024 по 23.10.2024 року перебував на лікарняному. 28.10.2024 року звільнився з КП "Кіровгеологія" за власним бажанням. Проте до теперішнього часу розрахунок з ним не проведений, відпускні та лікарняні не виплачені.

27.11.2024 року звернувся до КП "Кіровгеологія" з вимогою виплатити всі суми, які належать працівнику при звільнені, та надати довідку про нараховані суми. Вказана заява була надіслана на електрону почту КП "Кіровгеологія" та на поштову адресу рекомендованим листом. Зазначає також, що довідку, яка підтверджує заборгованість відповідач не видає, на його звернення не реагує. Розмір невиплачених при звільнені грошових коштів на момент звернення до суду встановити не вдалося, так як, довідку про нараховані суми йому не надано, а страхові внески до пенсійного фонду не сплачено. Зазначає, що у зв`язку непроведення відповідачем в день звільнення і до теперішнього часу повного розрахунку призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, йому заподіяно моральні страждання, такі обставини вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі одного посадового окладу згідно наказу про прийняття на роботу. Просить суд стягнути з КП "Кіровгеологія" на його користь заборгованість по заробітній платі та всіх сум, що належали йому до виплати як працівнику при звільнені, а також стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в розмірі одного посадового окладу згідно наказу про прийняття на роботу в розмірі 13626 грн.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06.01.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено Відповідачу строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову.

Учасники справи належним чином повідомлялися про стан розгляду справи, ухвалу про відкриття провадження було направлено на адреси сторін, відповідачу також направлено копію позовної заяви з додатками.

15.01.2025 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить позовну заяву про стягнення невиплаченої заробітної плати залишити без задоволення в повному обсязі з посиланням на відсутність обгрунтованого розрахунку сум, що підлягають стягненню, та ненаданням доказів заподіяння позивачу моральної шкоди.

Позивач правом подачі відповіді на відзив не скористався.

Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Ухвалою суду від 03.02.2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у КП "Кіровгеологія" довідку про заробітну плату за період з 01.08.2024 по 30.09.2024, довідку з відомостями про нараховану та виплачену суми за відпустку як учасника бойових дій з 01.10.2024 по 14.10.2024 року, довідку про нараховану та виплачену допомогу за період тимчасової непрацездатності з 15.10.2024 по 23.10.204 року, довідку про середню заробітну плату із зазначенням розміру середньоденної заробітної плати, довідку про належні суми при звільненні із зазначенням дати проведення остаточного розрахунку.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матерільної) та моральної шкоди іншій особі (п.1,3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Положеннями ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1,3,5 ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Нормами ст.45 Конституції України кожному, хто працює передбачено право на відпочинок.

Відповідно до ст.77-2 КЗпП України, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Аналогічне положення закріплено в ст. 16-2 Закону України "Про відпустки".

Згідно зі ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" та ч.1 ст.94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ч.3 ст. 15 Закону України "Про оплату праці' передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в ч.5 ст. 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Судом встановлено, що згідно з наказом (Розпорядженням) №56/ОС від 11.07.2024 року про прийняття на роботу Казенного підприємства "Кіровгеологія", ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 12.07.2024 року до відділу організації продаж на посаду провідного менеджера із збуту, зі строком випробування 2 місяці, з посадовим окладом 13626 грн, що підтверджується також відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 .

Згідно наказу №118/ОС про припинення трудового договору від 25.10.2024 року на підставі поданої заяви від 25.10.2024 року ОСОБА_1 звільнений 28.10.2024 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, з утриманням з останього суми коштів за 1 к.д. щорічної відпустки . Розмір вихідної допомоги не вказаний.

За період перебування у трудових відносинах позивачу згідно наказу №83-66 від 23.09.2024 року надавалася щорічна відпустка з 23.09.2024 по 30.09.2024 року та на підставі заяви, згідно наказу №80-66 від 23.09.2024 року додаткова відпустка як учаснику бойових дій зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів з 01.10.2024 року. В період з 15.10.2024 по 23.10.2025 року позивач перебував на лікарняному.

27.11.2024 року позивач звернувся з заявою до КП "Кіровгеологія" з проханням виплатити заробітну плату за вересень, жовтень та всі належні йому при звільнені суми.

Згідно довідок ОК-5 та ОК-7 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що позивачу нараховано за серпень 2024 року - 15261,12 грн., за вересень 2024 року - 27011,68 грн, що підтверджується також розрахунком по заробітній платі за період 01.08.2024 по 30.09.2024 року, наданим відповідачем.

Відповідно до розрахункових листів, виданих головним бухгалтером КП "Кіровгеологія", вбачається, що за жовтень 2024 року позивачу нараховані відпускні в розмірі 6105, 05 грн та лікарняні в розмірі 2365,29 грн. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо проведення виплат зазначених сум, доказів на підтвердження вказаних виплат (перерахування роботодавцем коштів на банківський (картковий) рахунок працівника чи видачу коштів через касу підприємства тощо) відповідачем до суду не надано.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З наданих КП "Кіровгеологія" довідок вбачається, що розрахунок по нарахованим відпускним з 01.10.2024 по 14.10.2024 в сумі 6105,06 грн та розрахунок за лікарняними з 15.10.2024 по 23.10.2024 року в сумі 2365,29 грн ОСОБА_1 не проведений ні на день звільнення, ні на час розгляду справи в суді, отже існує заборгованість із виплати сум при звільненні, яка виникла у Казенного підприємства "Кіровгеологія" перед ОСОБА_1 за жовтень 2024 року в сумі 8470,35 грн. без урахування податків.

Оскільки відповідач не надав належних та достовірних доказів виплати всіх належних при звільненні позивачу сум, суд дійшов до висновку, що у відповідача Казенного підприємства "Кіровгеологія" наявна перед позивачем ОСОБА_1 , заборгованість за період з 01.10.2024 по 28.10.2024 року, яка становить 8470,35 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів, а тому є всі підстави для задоволення позовної вимоги щодо її стягнення .

Що стосується стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи суду не встановлено чи працював позивач в день звільнення, а тому строк затримки розрахунку слід розпочинати з наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги щодо проведення повного розрахунку, а саме 28.11.2024. Розмір середньоденної заробітної плати позивача згідно довідки КП "Кіровгеологія" становить 469,62 грн.

Враховуючи викладе, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 28 листопада 2024 року по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців у розмірі середньоденного грошового забезпечення за кожен календарний день затримки розрахунку.

Верховний Суд у постанові № 440/6856/22 від 06.12.2024 року вказав, що із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в новій редакції та обмежив строк, за який роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток шістьма місяцями, чим фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, недобросовісності. Крім того, з прийняттям указаного закону усунуто і такий чинник, який зумовлював можливість недобросовісної поведінки працівника, як необмеженість строку звернення до суду з позовом про стягнення невиплаченого заробітку, а саме шляхом внесення змін до статті 233 Кодексу законів про працю України, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежено трьома місяцями. У зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, судова палата вважає, що застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим. Також судова палата вважає за необхідне відступити від висновку, викладеному в постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 20.06.2024 у справі № 120/10686/22, у якій зроблено протилежний висновок щодо застосування статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-IX.

Отже, застосовуючи приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, слід враховувати, що принцип співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові, застосуванню не підлягає.

Що стосується стягнення моральної шкоди в розмірі одного посадового окладу суд зазначає наступне.

Положеннями статті 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Пленуму) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт заподіяння моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також інших доказів які б підтверджували факт вимушених змін у його житті, докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, суд з урахуванням викладеного та незначного проміжку часу перебування у трудових відносинах, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, оцінивши належність, достатність, та достовірність поданих сторонами доказів, а також враховуючи, що факт наявності трудових відносин між сторонами є доведеним, а також те, що право особи на оплату праці гарантовано Конституцією України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача невиплаченої заробітної плати в розмірі 8470,35 гривень, а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 28 листопада 2024 року по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців у розмірі середньоденного грошового забезпечення за кожен календарний день затримки розрахунку.

Вказана сума визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року (справа №712/9213/18).

Враховуючи принцип диспозитивності питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішувалось.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 47, 94, 116, 117 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці",

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 невиплачений розрахунок при звільненні в сумі 8470 (вісім тисяч чотириста сімдесят) гривень 35 копійокта середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який обчилюється починаючи з 28 листопада 2024 року по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 469,62 грн.

Вказані суми визначені без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Казене підприємство "Кіровгеологія", місце знаходження: м. Київ, вул. М. Бойчука, 8/9, .

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ