Номер провадження: 22-ц/813/4872/25
Справа № 947/5654/25
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

представник заявника - Костюченко Марія Ігорівна

заінтересовані особи - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчий Володимир Вікторович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю Кампсіс Лігал» та ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костюченко Марії Ігорівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2025 року, постановлена у складі судді Луняченка В.О., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні №61189922, відкритому на підставі виконавчого напису №3407, вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором № 600204217 від 15.02.2013 року,-

установив:

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2025 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні №61189922, відкритому на підставі виконавчого напису №3407, вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором № 600204217 від 15.02.2013 року відмовлено.

В обґрунтування судового рішення суд зазначає, що виконавчий напис №3407 вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором 600204217 від 15.02.2013 року у розмірі 107 076,33 грн., не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, а тому правонаступник кредитора не може бути замінений у такому виконавчому провадженні не зважаючи на сам факт його відкриття та дійсності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, Костюченко Марія Ігорівна, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2025 та ухвалити нове судове рішення, якою замінити вибулого стягувача: ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 3407 вчиненого 21.12.2019 року приватним нотаріусом, яким є Колейчик Володимир Вікторович про стягнення боргу з боржника яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що в разі неспростування презумпції правомірності виконавчого напису нотаріуса, як одностороннього правочину, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Станом на час звернення до суду не існує жодного рішення, що набрало законної сили, яким би було визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Питання визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його відповідність законодавству не можуть бути вирішені в процесі вирішення процесуального питання, пов`язаного з виконанням такого виконавчого напису нотаріуса (заміни сторони виконавчого провадження). Таке питання може бути вирішено виключно в порядку позовного провадження за позовом заінтересованої особи.

Вказує, що наявність виконавчого напису нотаріуса, який не визнаний судом таким, що не підлягає виконанню і яким посвідчено право кредитора (стягувача) на стягнення грошових сум із позичальника (боржника), який не виконаний боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, а тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії примусового виконання виконавчого напису, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.

Зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи заяву ТОВ «Дебт Форс», помилково дійшов висновку про те, що кредитний договір № 600204217 від 15.02.2013, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки предметом даного питання є заява про заміну сторони виконавчого провадження, а не визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення до суду не надходило, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Колегією суддів встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у приватного виконавця Шевченко Т.С. перебуває виконавче провадження №61189922 відкрите 06.02.2020 на підставі виконавчого напису №3407 вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості відбувається у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Кабінетом міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, у безспірному порядку з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошової заборгованості у розмірі 107 076,33 грн. за кредитним договором 600204217 від 15.02.2013.

15.02.2023 між ТОВ « Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір №15-02/23 про відступлення прав вимоги за кредитним договором 600204217 від 15.02.2013 року.

08.05.2024 ТОВ « Дебт Форс» , на підставі Договору №08-05/23 про відступлення прав вимоги, придбав право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи вказані обставини ТОВ « Дебт Форс» просив здійснити заміну сторони кредитора у виконавчому провадженні.

Суд відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони мотивував це тим, що виконавчий напис №3407 вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором 600204217 від 15.02.2013 року у розмірі 107 076,33 грн., не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, а тому правонаступник кредитора не може бути замінений у такому виконавчому провадженні не зважаючи на сам факт його відкриття та дійсності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України, визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Із системного аналізу значної норми права вбачається, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/10 висловлено правову позицію про те, що «на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість).

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, ReportofJudgmentsandDecisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «не судового» органу, та дійшла такого висновку: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що врегулювання цього питання саме нормами ЦПК України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції, оскільки сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Заміна сторони у виконавчому написі, вчиненому нотаріусом, та заміна сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є відмінними правовими категоріями, оскільки заміна сторони у виконавчому провадженні є можливою виключно у разі відкриття відповідного виконавчого провадження, що передбачено спеціальним правилом статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також вимогами «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 1.1. ч. 1 Глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17 у справі № 754/9711/14-ц).

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що стягнення за виконавчим написом провадиться у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено примусове виконання рішення на підставі, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Розглядаючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни; при цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності, проте на цій стадії не передбачено право суду надавати оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 грудня 2020 року при розгляді справи № 0910/2-103/2011.

21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис та який зареєстровано в реєстрі за № 7407, про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 600204217 від 15.02.2013, який було укладено між АТ «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», правонаступником всіх права та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованості за період з 16.01.2019 по 29.11.2019 у розмірі 106 426,33 грн. 06.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61189922 з примусового виконання вище вказаного виконавчого напису.

Матеріали справи не містять доказів повного виконання судового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість по кредитному договору.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання виконавчого напису нотаріуса, при цьому реалізувати право на примусове стягнення сум визначених виконавчим написом нотаріуса можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні.

15.02.2023 між ТОВ «Вердикт капітал» (Первісним стягувачем) та ТОВ «Кампсіс фінанс» було укладено Договір № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило ТОВ «Кампсіс фінанс», а ТОВ ТОВ «Кампсіс фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 600204217.

У відповідності до п. 2.1 Договору № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023 «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).»

У відповідності до пунктів 5.6.2 та 7.2 Договору № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023 Сторони в підтвердження виконання п. 7.1 договору уклали Акт зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до ст. 601 Цивільного кодексу України.

Факт відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договором №600204217 підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру Боржників та витягом з реєстру боржників до Договору № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023.

08.05.2023 між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 600204217.

У відповідності до п. 2.1 Договору № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Факт відступлення права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договором №600204217 підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру Боржників та витягом з реєстру боржників до Договору № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023.

На виконання п. 7.1 Договору № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023 ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (Заявником) проведено оплату відповідно до платіжної інструкції, яку заявник додавав у додатках до заяви. 01.11.2023 рішенням єдиного учасника №8 ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» змінило назву на ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ». Із наведеного слідує, що в матеріальних правовідносинах ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником ТОВ «Кампсіс Лігал», яке, в свою чергу, є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал»

Таким чином, колегія суддів зазначає, що набуття права вимоги новим кредитором - ТОВ «Дебт Форс», є обґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів, на підтвердження визнання договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором недійсними чи оскарження боржником таких договорів у судовому порядку матеріали справи не містять. Суд зазначає, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язку боржника з виконання свого грошового зобов`язання за виконавчим провадженням.

Суд першої інстанції, вирішуючи заяву ТОВ «Дебт Форс», помилково дійшов висновку про те, що кредитний договір № 600204217 від 15.02.2013, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки предметом даного питання є заява про заміну сторони виконавчого провадження, а не визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74 79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Отже, вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності виконавчого напису нотаріуса, як одностороннього правочину, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Станом на даний час не існує жодного рішення суду, що набрало законної сили, яким би було визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

За таких обставин та з огляду на презумпцію правомірності правочину заявник довів наявність підстав для правонаступництва, а тому апеляційний суд скасовує оскаржувану ухвалу та задовольняє заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Вказана позиція узгоджується з висновками КЦС ВС в постанові від 15.05.2024 в справі № 2-796/11.

Крім того, суд при розгляді питання про заміну сторони виконавчого провадження фактично розглянув питання які стосуються оцінки кредитного договору як такого що не підлягає виконанню чим вийшов за межі питання про заміну сторони виконавчого провадження, що є порушенням процесуальних правил.

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Костюченко Марії Ігорівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 12 березня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні №61189922, відкритому на підставі виконавчого напису №3407, вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договором № 600204217 від 15.02.2013 року - задовольнити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» () у виконавчому провадженні №61189922 відкритому на підставі виконавчого напису №3407, вчиненого 21.12.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчаком Володимиром Вікторовичем на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, місце знаходження: 02095, місто Київ, Дарницький район, вулиця Княжий Затон, будинок 9, приміщення 369, офіс 1).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко