ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1204/23
Провадження № 2/362/163/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку,

в с т а н о в и в

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 02.06.2019 року о 14 год.50 хв. в смт. Гребінки, вул. Святопокрівська, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість в русі, при виникненні небезпеки не вжив заходів до безпечного об`їзду, або зменшення швидкості аж до зупинки, що призвело до зіткнення з автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Даний факт підтверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2022 року в справі №362/3433/19, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження в справі закрито в зв?язку з закінченням на час розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Зазначена постанова суду від 01.12.2022 року набрала законної сили 13.12.2022 року, вина ОСОБА_2 у пошкодженні транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 встановлена судом і не підлягає доказуванню.

Вказував, що на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 він є власником транспортного засобу «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 , який внаслідок ДТП зазнав пошкоджень.

Цивільно-правову відповідальність автомобіля «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 застраховано не було.

Згідно зі Звітом № 0491-VV від 06.12.2021 року, складеним оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , на підставі укладеного між сторонами договору від 02.12.2021 року № 0491-VV, завданий йому матеріальний збиток складає 50 163,70 грн.

Крім того, для визначення розміру матеріального збитку за договором від 02.12.2021 року №0491-VV ним було сплачено 2 800,00 грн, що підтверджується квитанцією, рахунком та актом виконаних робіт.

Таким чином, розмір матеріального збитку разом складає 52 963,70 грн (50 163,70 грн - матеріальний збиток + 2 800,00 грн - вартість за проведення оцінки).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальний збиток у сумі 52 963,70 грн, що складається: 50 163, 70 грн матеріальний збиток, завданий ТЗ та 2 800, 00 грн вартість проведення оцінки. Також просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судові витрати.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання (а.с. 66-67).

Відповідач, не погодившись з вимогами позовної заяви, вважаючи їх необгрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, не грунтуються на доказах, а лише на припущеннях, без належних і допустимих доказів, подав до суду відзив, у якому зазначав, що цивільна відповідальність автомобіля «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 застраховано не було, що ним не заперечується, проте покладення обов`язку з відшкодування шкоди на відповідача суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Вказував, що в даному випадку позивач у відповідності з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен був з відповідною заявою до МТСБУ для виплати страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталася 02.06.2019 року. Також позивач не повідомив страховика з яким укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності всупереч вимогам вказаного Закону та покладає відповідальність на відповідача, що суперечить нормам ЦК України. Крім того, зазначав, що він заперечує проти звіту №0491-VV від 06.12.2021 року про оцінку вартості збитку на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача 50 163,70 грн, вважає його таким, що не може бути врахований та взятий до уваги судом як належний і допустимий доказ, оскільки: він не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що впливає на достовірність оцінки, має недоліки та помилки та потребує рецензування, про що будуть надані суду пояснення, не містить інформації про те, що з часу ДТП і на час його складення минуло 2,5 років. Посилаючись на викладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.75-78).

У липні 2023 року відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності, в якій посилаючись на те, що ДТП сталася 02.06.2019 року, відтак позивач повинен був звернутися до суду з даним позовом у строк до 02.06.2022 року, просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності (а.с.80-81).

Від представника позивача адвоката Присяжнюва Р.В. на заяву про застосування позовної давності надійшло пояснення, в якому зазначено, що згідно з постановою КМУ №211, ч.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину, даний карантин було скасовано 01.07.2023 року, отже позивач, звернувшись до суду з даним позовом 27.02.2023 року, строк на подання позову не пропустив (а.с.98).

У жовтні 2023 року від відповідача до суду надійшло пояснення щодо звіту №0491-VV від 06.12.2021 року про оцінку вартості збитку, в якому відповідач вказував, що зазначений звіт він вважає таким, що не може бути взято судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки даний звіт є простроченим за терміном його дії, а визначена в ньому вартість матеріального збитку без урахування коефіцієнту фізичного зносу. В зв?язку з чим, звертав увагу на те, що для визначення питання матеріального збитку існує необхідність проведення судової автотоварознавчої експертизи з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (а.с.94-95).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2023 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Тимошенка В.П. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.101-102).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с.119-120).

Представник позивача адвокат Присяжнюк Р.В. подав до суду заяву, в якій просив розглядати дану справу без участі позивача, також зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, звертав увагу на те, що Звіт поданий до матеріалів справи є письмовим доказом, що підтверджує розмір матеріального збитку, з огляду на те, що даний Звіт відповідач жодним чином не спростував, отже Звіт підлягає врахуванню судом (а.с.157).

Представник відповідача адвокат Тимошенко В.П. подав до суду клопотання, в якому просив розглядати дану справу без участі відповідача, також врахувати подану відповідачем заяву про застосування позовної давності від 20.07.2023 року, строки дійсності звіту про оцінку вартості збитку зважаючи на час його складення та на час подання позову до суду та, що висновок зроблений самостійно позивачем не може бути доказом у справі (а.с.158).

У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.149-156).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив на позовну заяву відповідача, клопотання, заяви позивача та відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Судом встановлено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2022 року в справі №362/3433/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та провадження в справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу (а.с.11-14).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 02.06.2019 року о 14 год. 50 хв. в смт. Гребінки, вул. Святопокрівська, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість в русі, при виникненні небезпеки не вжив заходів до безпечного об`їзду, або зменшення швидкості аж до зупинки, що призвело до зіткнення з автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.п. 12.1, 12.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Суд першої інстанції, з урахуванням висновку експерта від 27.09.2022 року № 30873/19-23484/22-52, встановивши, що ОСОБА_2 являючись учасником дорожнього руху порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2022 року в справі №362/3433/19 набрала законної сили 13.12.2022 року (а.с.14).

Згідно з копією свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.10).

Відповідно до наданого позивачем Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), складеного 06.12.2021 року ФОП ОСОБА_3 , на підставі договору від 02.12.2021 року №0491-VV, укладеного між сторонами, вартість матеріального збитку складає 50 163,70 грн (а.с. 16-59).

Зі змісту вказаного Звіту вбачається, що він складений суб?єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , який має сертифікат № 71/21 від 03 лютого 2021 року, виданий Фондом державного майна України, що відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», вартість матеріального збитку визначена з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092.

Згідно з копіями Акта виконаних робіт за договором №0491-VV від 02.12.2021 року, рахунку №0491-VV від 02.12.2021 року, квитанції ПриватБанку від 02.12.2021 року за договором від 02.12.2021 року № 0491-VV ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_3 2 800,00 грн (а.с.55-57).

Під час розгляду справи відповідачу роз`яснювалось щодо проведення судової експертизи та його право на подання клопотання про проведення судової експертизи, проте відповідач такого клопотання суду не заявляв (а.с.140).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel insignia», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 застрахована не була, що визнається та не оспорюється останнім.

Згідно зі статтею 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частини друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, і вбачається з матеріалів справи 02.06.2019 року о 14 год. 50 хв. в смт. Гребінки, вул. Святопокрівська, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість в русі, при виникненні небезпеки не вжив заходів до безпечного об?їзду, або зменшення швидкості аж до зупинки, що призвело до зіткнення з автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив п.п. 12.1, 12.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2022 року в справі №362/3433/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та провадження в справі закрито у зв?язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу (а.с.11-14).

У зазначеній постанові суд встановив, що під час ДТП саме дії водія ОСОБА_2 , який порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України призвели до пошкодження транспортних засобів, у зв?язку з чим саме ОСОБА_2 суд визнав винним.

ОСОБА_2 свою вину не спростував, тому він має відповідати за завдану позивачу шкоду.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахована не була.

Позивач є власником автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 .

На підтвердження вартості матеріального збитку завданого відповідачем внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля, останній надав Звіт № 0491-VV про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) (далі Звіт), складений 06.12.2021 року ФОП ОСОБА_3 , згідно з яким вартість матеріального збитку складає 50 163,70 грн (а.с.16-59).

Крім того, позивач надав суду докази, що підтверджують понесені ним витрати в розмірі 2 800,00 грн, пов`язані з проведенням оцінки пошкодженого автомобіля для визначення вартості матеріального збитку (а.с.55-57).

Відповідач заперечуючи щодо Звіту № 0491-VV від 06.12.2021 року та розміру заподіяного збитку, зазначеного у Звіті, належних та допустимих доказів на спростування зазначеного Звіту суду не надав, своїм правом на подання клопотання про призначення судової експертизи, про що судом роз`яснювалось під час розгляду справи, відповідач не скористався, і такого клопотання суду не заявив (а.с.140).

Отже, суд бере до уваги Звіт № 0491-VV від 06.12.2021 року поданий позивачем, згідно з яким вартість матеріального збитку завданого позивачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля складає 50 163,70 грн, як доказ, який суд вважає належним і допустимим.

Оскільки судом враховано Звіт №0491-VV від 06.12.2021 року як доказ, що підтверджує розмір матеріального збитку, на виготовлення якого позивач поніс витрати в розмірі 2 800,00 грн, відтак суд вважає, що зазначені витрати мають бути відшкодовані позивачу.

За таких обставин та виходячи з вищенаведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку в розмірі 50 163,70 грн. та витрати понесені на проведення оцінки для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 2 800,00 грн підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про те, що покладення обов?язку з відшкодування шкоди на відповідача суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують висновку суду про наявність підстав, передбачених ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України для стягнення з відповідача матеріального збитку, завданого майну позивача під час ДТП, у скоєнні якого саме відповідач був визнаний винним.

Крім того, як встановлено судом, і не заперечується відповідачем цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel insignia» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахована не була.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

У спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року в справі №754/1114/15-ц.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, у відповідності з вимогами частини першої якої, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При зверненні з вимогою про відшкодування шкоди до заподіювача шкоди, перебіг позовної давності для вимоги потерпілого починається з дня скоєння ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, ДТП сталася 02.06.2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 27.02.2023 року.

Разом з тим, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, було продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 було відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, в зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк його дії, отже строк на звернення позивачем з даним позовом 22 лютого 2023 року, тобто під час карантину, не сплив.

Таким чином, позивачем не пропущений строк звернення до суду з відповідною позовною заявою, а тому наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (ст. 264 ЦПК України).

Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

У зв?язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Суд встановив, що при поданні даного позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією Таскомбанку від 13.02.2023 року (а.с. 59).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 16, 22, 256, 257, 1166, 1167, 1187 ЦК України, статтями 12, 13, 76-79, 81, 82, 44, 141, 247, 258, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку задовольнити.

Стягнути зОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 50 163,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення оцінки для визначення вартості матеріального збитку в розмірі 2 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Текст рішення складено 05.02.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко