Справа № 442/156/24 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/1611/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» заборгованість по заробітній платі в розмірі 27471 грн. 36 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 41888 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 18.02.2017 року була прийнята на роботу в ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на посаду сестри медичної, проте, з грудня 2019 року підприємство почало із затримкою, нерегулярно та не в повному обсязі виплачувати заробітну плату.

15.03.2023 року позивачка звільнилась з роботи згідно із ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, однак, при звільнені відповідач, порушуючи вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України, не ознайомив її з наказом №25-К від 15.03.2023 року про звільнення, не повідомив про розмір нарахованих сум при звільнені та не провів з нею повного розрахунку.

Протягом тривалого часу вона усно зверталася до керівництва бухгалтерії підприємства з вимогою надати передбачену законодавством інформацію, документи та виплатити кошти, проте, такі її вимоги були проігноровані.

Про розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, вона самостійно дізналася з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області 02.11.2023 року (форма ОК-5), де під кодом 32114084 зазначено страхувальника ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я».

В подальшому, зважаючи на таку протиправну бездіяльність даного підприємства, вона звернулась з відповідними заявами до Управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради, Головного управління ДПС у Львівській області, Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області і тільки після реагування вищезазначених органів, відповідач виплатив їй 27 листопада та 05 грудня 2023 року кошти у розмірі 36911 грн.

Всі виплати ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» проводило в готівковій формі, а оскільки їй не повністю було виплачено заборгованість по заробітній платі, залишок заборгованості становив 27471 грн. 36 коп.

У зв`язку з непроведенням з нею повного розрахунку в день звільнення, їй належить до виплати середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2023 року по 27.11.2023 року (дата отримання частини коштів), який становить 176 робочих днів, виходячи із середньоденного заробітку 238 грн., в розмірі 41888 грн. (238 грн. * 176 дн.).

Окрім того, зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача по невиплаті заробітної плати їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» в користь ОСОБА_1 : заборгованість по заробітній платі в розмірі 27471 грн. 36 коп.; 41888 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні; 5000 грн. моральної шкоди; 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» в дохід держави 5450 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я», просить його скасувати з підстав порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, чим позбавив його можливості скористатися правами щодо участі в розгляді справи та поданні суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.02.2025 року, є дата складення повного судового рішення 21.02.2025 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.02.2017 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на посаду сестри медичної, з якої її звільнено на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням, згідно з наказом №25-К від 15.03.2023 року.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області 02.11.2023 року, позивачці нарахована заробітна плата за грудень 2019 року 4751,34 грн., за січень 2020 року 5724,91 грн., за лютий 2020 року 5724,91 грн., за березень 2020 року 4173 грн. Крім того, на день звільнення в березні 2023 року підприємство нарахувало позивачці 28890 грн. 88 коп.

Водночас, у позовній заяві, позивач ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що відповідач ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» 27 листопада та 5 грудня 2023 року виплатив їй кошти у розмірі 36911 грн. у готівковій формі.

Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 27471 грн. 36 коп., суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у вказаній частині, колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Як вбачається із змісту позовних вимог і це не було спростовано відповідачем, заробітна плата у встановлені строки позивачці не виплачувалася.

Відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Належних та допустимих доказів на спростування поданих позивачкою доказів, а також даних про відсутність заборгованості перед ОСОБА_1 , відповідачем суду не надано.

Також відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виплати позивачу заборгованості або про інший розмір заборгованості. Інформації на спростування розрахунку заборгованості відповідач суду не надав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з розміром заборгованості по невиплаченій заробітній платі.

Так, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області 02.11.2023 року, позивачці нарахована заробітна плата за грудень 2019 року 4751,34 грн., за січень 2020 року 5724,91 грн., за лютий 2020 року 5724,91 грн., за березень 2020 року 4173 грн., що в загальному становить 20374 грн. 16 коп.

Крім того, на день звільнення в березні 2023 року підприємство нарахувало ОСОБА_1 28890 грн. 88 коп.

З наведеного слідує, що відповідачем було нараховано в загальному 49265 грн. 04 коп. Зважаючи на необхідність обов`язкових відрахувань (18% ПДФО та 1,5 % військового збору), позивач мала б отримати на руки за вказані місяці, в тому числі з розрахунком при звільненні, 39658 грн. 36 коп. Власне, про таку суму зазначала позивач у своїй позовній заяві.

Водночас, у позовній заяві, позивач ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що відповідач ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» 27 листопада та 5 грудня 2023 року сплатив їй 36911 грн. у готівковій формі.

Тобто, невиплаченою залишилась сума 2747 грн. 36 коп., а не 27471 грн. 36 коп., як зазначив у рішенні суд першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції наведеного не врахував і, не пересвідчившись у правильності зазначеного у позовній заяві розрахунку, безпідставно стягнув з відповідача 27471 грн. 36 коп. заборгованості по невиплаченій заробітній платі.

Долучені відповідачем на стадії апеляційного розгляду справи довідка №24/10 від 24.10.2024 року та видатковий касовий ордер від 15.03.2023 року на суму 23257 грн. 16 коп. з відомістю на виплату готівки №44 за березень 2023 року беззаперечно свідчать про отримання ОСОБА_1 23257 грн. 16 коп., що були нараховані відповідачем під час звільнення з роботи.

Проте, цими письмовими доказами не спростовано тієї обставини, що невиплаченою позивачці залишилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 2747 грн. 36 коп., виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області 02.11.2023 року.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2747 грн. 36 коп. (39658,36 грн. 36911 грн. = 2747,36 грн.) заборгованості по заробітній платі без стягнення податків та інших обов`язкових платежів, оскільки такі вже сплачені відповідачем.

З наведених мотивів, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні від підприємства, суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Статтею 117 КЗпП України чітко визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Відповідач не надав жодних доказів відсутності своєї вини у своєчасній виплаті позивачу заробітної плати та своєчасному розрахунку при звільненні, відтак, повинен нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно наданого позивачем розрахунку, встановлено, що середньоденна заробітна плата за повні місяці роботи, які передували звільненню у березні 2023 року, складає 238 грн. При цьому, в розрахунок були взяті за основу доходи, отримані у вересні та жовтні 2020 року, по 5000 грн. щомісячно (хоча позивач вказала жовтень, листопад 2020 року, тоді як в листопаді доходи становили 0,00 грн.), оскільки в період після жовтня 2020 року по лютий 2023 року доходи були відсутні.

Перевіряючи правильність розрахунку середньоденного заробітку, колегія суддів враховує, що кількість робочих днів у вересні 2020 року становила 22 робочих дні, у жовтні 2020 року 21 робочий день. Таким чином, середньоденна зарплата становить 232 грн. 56 коп. (10000 грн. : 43 р.дн. = 232,56 грн.).

Кількість робочих днів за час затримки розрахунку з 16.03.2023 року по 27.11.2023 року становить 183 робочих дні.

Водночас, враховуючи приписи статті 117 КЗпП України в частині вплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, колегія суддів враховує, що в періоді шести місяців, які передували частковій виплаті позивачу заробітної плати (27.11.2023 року), кількість робочих днів становила 131. Таким чином середній заробіток становить: 30465 грн. 36 коп. (232 грн. 56 коп. * 131 р.дн. = 30465 грн. 36 коп.).

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30465 грн. 36 коп. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції в достатній мірі не врахував положень статті 117 КЗпП України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині в повному обсязі, а тому рішення в цій частині також підлягає зміні.

Щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила в 5000 грн., покликалась на ст.237-1 КЗпП України.

Частиною першою статті 1 КЗпП України передбачено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Тобто, зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Позивачка не довела факт завдання їй ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» моральних страждань внаслідок проведення неповного розрахунку при звільненні, а також того, що дії відповідача вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що відновленням порушеного права ОСОБА_1 є стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи про стягнення 5000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував своїх висновків в цій частині, не зазначив, які саме обставини ним були враховані при визначенні розміру морального відшкодування, чи буде такий розмір відповідати обсягу страждань позивачки та чи буде він відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості у співвідношенні до розміру невиплаченої заробітної плати, про стягнення якої з позовом до суду звернулась позивач.

Тому, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги в повному обсязі.

Згідно з ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» про те, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про дату та час розгляду даної цивільної справи у порядку, передбаченому ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Визнано справу малозначною та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідачу надано п`ятиденний строк для подання відзиву.

10 січня 2024 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області скеровано відповідачу ухвалу та позовну заяву з додатками, які ним (відповідачем) отримано 12 січня 2024 року.

З наведеного слід дійти висновку, що судом було дотримано вимог процесуального закону щодо повідомлення учасника справи про час та місце розгляду даної справи. Також, відповідачу була надана можливість подати свої заперечення з приводу доводів позовної заяви.

Що стосується вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Долучений до позовної заяви ордер на надання професійної правничої допомоги свідчить про те, що позивачеві надавалася правнича допомога адвокатом Партика О.В. Окрім того, до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги від 03.11.2023 року, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 18.12.2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №01, у якій зазначено про сплату позивачем на користь ОСОБА_2 3000 грн. в якості оплати за надані послуги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому з відповідача ТОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1340 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині також необхідно змінити.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було заявлено дві позовні вимоги (стягнення заборгованості по заробітні платі, похідна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди), тому стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 5450 грн. 40 коп.

Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки розмір судового збору за подання позовної заяви повинен був становити 3633 грн. 60 коп. ((3028*0,4)*3=3633,60)).

Тому, ураховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (48%), а також відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, з відповідача необхідно було б стягувати у дохід держави судовий збір у розмірі 1162 грн. 67 коп.

Разом з тим, за подання апеляційної скарги, яку апеляційним судом задоволено частково, відповідач сплатив судовий збір в розмірі 4360 грн. 32 коп., тому відсутній судовий збір, який би підлягав стягненню з відповідача в дохід держави, за наслідками розгляду справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2, 4, 382-384 ЦПК України, суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року в частині визначення розміру заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши його до 2747 (дві тисячі сімсот сорок сім) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року в частині визначення розміру середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши його до 30465 (тридцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши його до 1300 (одна тисяча триста) гривень.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2024 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я» в дохід держави судового збору в розмірі 5450 гривень 40 копійок скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 21 лютого 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич