Номер провадження: 22-ц/813/3017/25
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року

у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за вказаним вище позовом ОК «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

18 грудня 2023 року відповідачка ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОК «Хвойний» про захист прав споживачів, який 08 липня 2024 року уточнила.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні пропущеного процесуального строку на подання зустрічного позову до Обслуговуючого кооперативу «Хвойний» про захист прав споживачів. Повернуто зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не перевірив дотримання нею строку на подання вказаного вище зустрічного позову, а також те, що такий пов`язаний із первісним позовом ОК «Хвойний», просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Стецюк С.Б., доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, представник позивача ОК «Хвойний» - адвокат Тащі Л.Ю. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідачки, посилаючись на законність оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовано поважність причин пропуску нею строку для звернення до суду зі зустрічною позовною заявою.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Однак, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОК «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та, зокрема, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що, відповідно, до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Відповідно до п.3 ч.6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Як убачається з рекомендованого повідомлення про направлення ОСОБА_1 позову ОК «Хвойний», що міститься в матеріалах справи та ухвали суду від 23 жовтня 2023 року про відкриття провадження у цій справі №521/19600/2023, вказане відправлення було вручено особисто адресату 09 листопада 2023 року, що остання засвідчила власним підписом (а.с. 32), тож, визначений судом, відповідно до вимог ст.ст. 191, 193 ЦПК України строк для пред`явлення відповідачкою зустрічного позову сплив 24 листопада 2023 року.

Разом з цим, відповідачка ОСОБА_1 лише 18 грудня 2023 року подала до суду зустрічний позов, тобто поза визначеним судом строком для його подання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

У поданому зустрічному позові ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду з цим позовом, водночас у порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України, не наводить жодних причин із обґрунтуванням їх поважності, пропуску нею цього строку.

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, яке скаржниця вважає є передчасним, оскільки судом не надано оцінки дотримання нею вимог ч.1ч.2 ст. 193 ЦПК України, однак такі спростовуються змістом оскаржуваної ухвали суду.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення потрібно залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова