ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1599/25 Справа № 197/1238/19 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Державний нотаріус Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року, ухваленого суддею Леонідовою О.В. в смт. Широке Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 17 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Державний нотаріус Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. про визначення йому додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Позов в подальшому уточнив, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки. Встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини позивачем було пропущено з причини того, що знаходився на території Іспанії на роботі за наймом, просив визначити додатковий строк в три календарних місяці для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Заочним рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном в 3 (три) календарних місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року поновлено заявнику ОСОБА_2 пропущений строк подання заяви про перегляд заочного рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 року.

Залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 09 грудня 2021 року по цивільній справі №197/1238/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Широківської державної нотаріальної контори Горбаченко О.В. про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням, через свого представника ОСОБА_3 оскаржила рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 , посилаючись на незаконність оскаржуваного заочного рішення, ухваленого з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача наголошує на тому, що про факт заведення судом цієї справи та взагалі існування останньої (№197/1238/19), як і щодо ухвалення 09.12.2021 року Широківським районним судом Дніпропетровської області в рамках останньої цього оскаржуваного на сьогодні заочного рішення суду, заявниця ОСОБА_2 дізналася лише наприкінці грудня 2023 року, коли на її поштову адресу, з цього ж місцевого суду, надійшла ухвала від 19.09.2023 року про відкриття провадження уже в іншій цивільній справі №197/470/23 (провадження №2/197/486/23), а саме у зв`язку з пред`явленням уже не лише до неї одної, але і до її сина - ОСОБА_5 , рідним братом відповідача ОСОБА_1 , нового цивільного позову, який стосується питання уже перерозподілу між ними свого часу прийнятої та переоформленої нею на своє ім`я спадщини їх матері ОСОБА_4 , що померла ще в 2007 році.

Зазначає, що такою вагомою і, по суті єдиною причиною незаконності судового рішення, став саме факт не повідомлення судом відповідача ОСОБА_2 про даний судовий розгляд, з причин фактичного не вручення їй жодної з надісланих судом на зареєстровану адресу її місця проживання, за допомогою рекомендованих листів з повідомленням про вручення поштового відправлення, повісток по кожному з призначених судом у цій справі судовому засіданні.

Представник відповідача звертає увагу на те, що, оскільки матеріали цивільної справи взагалі не містять письмових доказів факту надіслання судом на поштову адресу ОСОБА_2 (з відповідним рекомендованим повідомленням про вручення цього поштового відправлення) самого оскаржуваного на сьогодні заочного рішення від 09.12.2019 року, то і наведені в ньому висновки суду першої інстанції про нібито належне повідомлення ним відповідача про кожну дату, час та місце розгляду цієї справи, як і про нібито неповажність причин повторної неявки останньої в судове засідання та не повідомлення про поважність причин цьому, є очевидно необґрунтованим і таким, що не відповідає фактичним обставинам цієї справи. Відповідно, за таких фактичних обставин даної цивільної справи, оскаржуване в цій частині заочне рішення суду першої інстанції також є незаконним, а тому підлягає обов`язковому скасуванню судом апеляційної інстанції.

Скаржник звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 , будучи одночасно спадкоємцем і за законом, і за заповітом померлої ще ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , із заявою про прийняття належної його померлій матері спадщини, складеної ним у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу 24.06.2019 року (а.с.186), до нотаріального органу за місцем відкриття цієї спадщини звернувся лише 12 серпня 2019 року, тобто майже через повних дванадцять календарних років після смерті спадкодавця, тому у суду були відсутності достатні підстави для визначення позивачу нового (додаткового) строку для прийняття цієї спадщини.

Незаконним є також і висновок суду першої інстанції, який останнім було покладено в обґрунтування ухваленого ним цього оскаржуваного на сьогодні заочного рішення, про те, що до поважних причин для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття цієї спадщини, відноситься і факт нібито незнання останнім про наявність складеного на його ім`я спадкодавцем, тобто його рідною матір`ю, заповіту. Підтвердженням хибності такого висновку суду першої інстанції є діюча на сьогодні судова практика з цієї категорії цивільних справ.

Звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом саме першої черги, йому було достовірно відомо про смерть їх спільної з відповідачем матері, оскільки остання повідомила його особисто про це по телефону, відповідно останній мав реальну можливість і час для своєчасного подання заяви про прийняття цієї спадщини як на території України, так і за її межами, зокрема через офіційні представництва нашої держави за кордоном, в тому числі і в Республіці Іспанія, але цього так і не зробив, про причини не вжиття ним жодних заходів щодо прийняття цієї спадщини, крім надання суду незасвідчених копій окремих сторінок свого закордонного паспорта, суду не повідомив та не підтвердив належними доказами, а суд першої інстанції, не пересвідчившись в належному повідомленні ОСОБА_2 про судовий розгляд даної цивільної справи, розгянув останню з відвертими порушеннями норм процесуального права, а тому ухвалив по суті незаконне та необгрунтоване судове рішення, що підлягає обов`язковому скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Курячий А.М., посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданої від її імені та в її інтересах представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, думку відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, з викладених у ній підстав, просили скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позові, представника позивача ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , 1938 року народження, яка була матір`ю позивача та відповідача, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.18,143).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.144).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої, згідно з копією свідоцтва про народження батьком зазначено: ОСОБА_7 , мати зазначено: ОСОБА_4 (а.с.19-20).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_8 батьком зазначено: ОСОБА_7 , мати зазначено : ОСОБА_4 (а.с.150).

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_10 , згідно з копією свідоцтва про шлюб (а.с.151).

За життя ОСОБА_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , належала земельна ділянка площею 6,640 га, розташована на території Новоселівської сільської ради, Широківського району, Дніпропетровської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_7 на підставі Рішення 8 сесії ХХІІІ скликання Новоселівської сільської Ради народних депутатів №54 від 03 грудня 1999 року, відповідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №071235 (а.с.157).

За життя спадкодавець ОСОБА_4 отримала земельну ділянку площею 6,140 га, розташована на території Новоселівської сільської ради, Широківського району, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Рішення 8 сесії ХХІІІ скликання Новоселівської сільської Ради народних депутатів №54 від 03 грудня 1999 року, відповідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №087459 (а.с.166).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новолатівської сыльської ради Широківського району Дніпропетровської області Мороз Г.К. в с. Новолатівка Широківського району Дніпропетровської області від 14.04.2005 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла: земельну ділянку площею 6,140 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Широківського району, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Рішення 8 сесії ХІІІ скликання Новоселівської сільської Ради народних депутатів №54 від 03 грудня 1999 року, відповідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №087459 - ОСОБА_1 (а.с.147).

Відповідно заповіту від 14.04.2005, посвідченого секретарем виконавчого комітету Новолатівської сыльської ради Широківського району Дніпропетровської області Мороз Г.К. в с.Новолатівка Широківського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 заповів: належну йому 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 дітям: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях. Земельну ділянку площею 6,640 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради, Широківського району, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_7 на підставі Рішення 8 сесії ХХІІІ скликання Новоселівської сільської Ради народних депутатів №54 від 03 грудня 1999 року, відповідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №071235 - ОСОБА_2 (а.с.148).

Згідно відомостей про технічний стан нерухомого майна ОСОБА_7 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, а саме приміщення в житловому будинку «А-1» що складають квартиру АДРЕСА_2 загальною площею приміщень 55,3 м3, житловою площею приміщень 33,4 м2, 1/2 частина сарая «Б», вбиральня «Г», альтанка «К». Знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.181).

Відповідно договору купівлі-продажу від 20.05.1992 року, ОСОБА_7 придбав 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Договір посвідчений Новоселівською сільською радою Широківського району Дніпропетровської області за реєстровим №50, зареєстрований в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» під №2-126, номер запису 357 (а.с.179).

При зверненні до державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори за видачою свідоцтва про право на спадщину, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2019 року з причини пропуску встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини, при цьому постановою встановлено, що спадкодкоємець на день смерті не був зареєстрованим із спадкодавцем за однією адресою однією сім`єю (а.с. 21).

Позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини через те, що знаходився на території Іспанії на роботі за наймом, та в подальшому отримав посвідку на проживання в Іспанії.

Згідно з інформацією державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори,спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 ,1938 року народження, нотаріальною конторою заведена 18 березня 2008 року, заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори подавалась ОСОБА_2 .

Заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори подавалась ОСОБА_1 , після закінчення строку для прийняття спадщини, 27.08.2019 року. Заяви про відмови від прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 ,1938 року народження, не подавалась. Заповіт від імені ОСОБА_4 в Широківській державній нотаріальній конторі, Дніпропетровської області не посвідчувався, але був посвідчений 14.04.2005 року, Новолатівською сільською радою, Широківського району, Дніпропетровської області за реєстровим №70 (а.с. 104-106, 133-190).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що, оскільки на час відкриття спадщини з вересня 2007 року по березень 2008 року позивач знаходився на території Іспанії, у зв`язку з роботою по найму та не знав про наявність заповіту на його ім`я, тому причини пропуску строку прийняття спадщини є поважними.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_3 викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна вважати законним і належним чином обґрунтованим.

У статтях 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з нормами ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі в складі Збройних Сил України тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок зазначений в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі №6-1215цс16, постановах Верховного Суду від 15 травня 2024 року в справі №953/18814/20 (провадження №61-13599св23), від 26 квітня 2024 року в справі №161/17389/23 (провадження №61-3763св24), від 03 квітня 2024 року в справі №639/8197/21 (провадження №61-14773св23), від 26 червня 2024 року в справі №333/1912/23, провадження №61-3174св24.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Так, нормами ч.1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи спадщина після смерті матері позивача ОСОБА_1 відкрилася з дня смерті спадкодавця , а саме з 25 вересня 2007 року (ст.1220 ЦК України).

Також матеріалами справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 матері ОСОБА_4 , позивач, вперше звернувся до Широківської державної нотаріальної контори звернувся 12 серпня 2019 року, проте 27 серпня 2019 року отримав від завідуючої зазначеної державної нотаріальної контори Горбаченко О.В. відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини та у вз`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлої її дочці (а.21).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Позивач, у встановлений законом строк повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, пославшись на те, що на час відкриття спадщини з вересня 2007 року по березень 2008 року він знаходився на території Іспанії у зв`язку з роботою за наймом і на той час йому не було відомо про наявність заповіту матері.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.

Установлено, що ОСОБА_1 в шестимісячний період, установлений для прийняття спадщини, дійсно перебував поза межами України, проте з значний проміжок часу, з вересня2007 року по серпень 2019 року не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини після померлої матері ОСОБА_4 .

Крім того, саме по собі проживання спадкоємців за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

Згідно з підпунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за №1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 11 лютого 2019 року в справі №460/2967/15-ц, провадження №61-29447 св 18, від 15 лютого 2021 року в справі №569/12599/18, провадження №61-7798 св 19, від 21 жовтня 2021 року в справі №332/3796/19, провадження №61-10896 св 21, від 08 червня 2022 року в справі №571/731/21, провадження №61-3430 св 22, від 27 червня 2022 року в справі №202/1188/19, провадження №61-11828 св 21, від 14 листопада 2022 року в справі №148/1923/20, провадження№61-3145 св 22.

Колегія суддів вважаю, що позивач протягом тривалого часу майже 12 років з моменти відкриття спадщини після смерті матері не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23, провадження №14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Такі висновки Великої Палати Верховного Суду подібні до спірних правовідносин, які виникли у цій справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини у справі та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, так як у шестимісячний строк, який надано законом для прийняття спадщини перебував поза межами України в Іспанії, проте, позивач як в шестимісячний період, установлений для прийняття спадщини, так і у подальшому не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини. Такий строк пропущено ОСОБА_1 майже на 12 років (з 25 вересня 2007 року по 12 серпня 2019 року).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог

і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами на доведеноповажність причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі вимог ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 06 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: