КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3028/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Обухівського районного суду Київської області в складі судді Проць Т.В., ухвалене в м. Обухів 14 лютого 2022 року у справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень, договору оренди земельних ділянок,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади смт. Козин Обухівського району Київської області звернувся до суду з даним позовом, просив визнати недійсним рішення Козинської селищної ради від 16 вересня 2009 року № 40/97 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей», визнати недійсним рішення Козинської селищної ради від 11 вересня 2019 року № 27/27 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди у гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей», визнати недійсним рішення Козинської селищної ради від 03 червня 2020 року № 13/11 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» гр. ОСОБА_1 », визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, що укладений між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 03 лютого 2010 року та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чеботар С.І., та всіх внесених змін до договору; стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що до Обухівської окружної прокуратури Київської області надійшло клопотання Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 138-ДК/0006/КВ/06/01/-21 від 15 березня 2021 року з питань дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою.

Перевіркою встановлено, що рішенням двадцять першої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 грудня 2008 року № 28/73 затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 0,4 га, для рекреаційних цілей в районі АДРЕСА_1 в межах Козинської селищної ради. Надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування (на умовах оренди) орієнтовною площею 0,4 га.

Рішенням двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 вересня 2009 року № 40/97 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Передано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:014:0028.

Надалі, 03 лютого 2010 року, між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І. за № 247, та підписано акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028, площею 0,1142 га для рекреаційних цілей.

У подальшому рішенням сімдесят третьої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання від 11 вересня 2019 року № 27/27 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває у користуванні на умовах оренди ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою: АДРЕСА_1, та поділено земельну ділянку з кадастровим номером :04:014:0028 на земельні ділянки площами 0,0403 га (кадастровий номер :05:105:0076) та 0,0739 га (кадастровий номер :05:105:0077).

У зв`язку з викладеним вище, 29 листопада 2019 року між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І. за № 1502.

Прокурор посилався зокрема, на те, що згідно листа Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 26 червня 2009 року № ІС/8-789, спірна земельна ділянка, площею 0,1142 га, розташована в прибережній захисній смузі річки Козинка, що відповідно до приписів статей 4, 88 Водного кодексу України дає підстави стверджувати, що ділянка відведена за рахунок земель водного фонду.

Водночас, висновок державної експертизи землевпорядної документації не надавався, що підтверджується актом перевірки від 12 лютого 2021 року № 138-ДК/52/АП/9/01/-21, а тому вищезазначений проект землеустрою затверджений з порушенням вимог частин другої, п`ятої, сьомої статті 123, частини третьої статті 183 Земельного кодексу України, статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», пункту 1.14 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 04 травня 1999 року № 43.

Крім того, Обухівською окружною прокуратурою встановлено, що рішенням вісімдесят шостої сесії Козинської селищної ради від 03 червня 2020 року № 13/11 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076, яким змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Вказана земельна ділянка сформована за результатом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 на підставі технічної документації із землеустрою (код документації 2019МФ28КИОБ00014).

Прокурор стверджував, що під час вивчення вказаної технічної документації встановлено, що за результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 сформовано дві земельні ділянки з кадастровими номерами :05:105:0076 та :05:105:0077.

Земельна ділянка з кадастровим номером :05:105:0077 безпосередньо прилягає до річки Козинка. Згідно кадастрового плану земельної ділянки довжина лінії № 6 (відстань від урізу води до межі ділянки) складає 23,42 м.

У свою чергу, згідно кадастрового плану земельної ділянки :04:014:0028 (що міститься в проекті землеустрою 2009 року), довжина визначеної прибережної захисної смуги складає 25 м.

Вищезазначене свідчить, що під час поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:105:0076 та :05:105:0077, на земельній ділянці з кадастровим номером :05:105:0076 повинна була визначатись прибережна захисна смуга довжиною 1,58 м. Проте, технічна документація із землеустрою вищевказаних даних не містить.

Прокурор вважав, що вказана обставина стала підставою для можливості зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076 на землі житлової та громадської забудови, що є порушенням вимог земельного та водного законодавства.

Прокурор стверджував, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадає під нормативно визначену зону від урізу води.

Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації.

Прокурор вважав, що оскаржувані рішення суперечать вимогам чинного законодавства, тому мають бути визнані недійсними, як і договір оренди земельної ділянки, що укладений між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 03 лютого 2010 року та всі внесені зміни до цього договору.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року в позові відмовлено.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного застосування норм земельного та водного законодавства (ст. 58, 59, 60, 83, 84 ЗК України, ст. 1, 4, 88, 89 ВК України), з порушенням вимог ст. 1, 2, 10, 12, 76 - 80, 89, 263, 367 ЦПК України та за неврахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду з огляду на наступне.

Так, судом не враховано та не надано належної оцінки тому факту, що за результатами здійснення державного контролю у сфері використання та охорони земель Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, згідно листа № 138-ДК/0006/КВ/06/01/-21 від 15 березня 2021 року складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, яким зафіксовано ряд порушень вимог земельного законодавства в ході формування та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Наводив зміст ст. 116 ЗК України, ст. 22 Закону України «Про землеустрій», вказував, що в проекті заява ОСОБА_1 та договір на виконання робіт із землеустрою відсутні.

Наводив зміст ч. 6, 7 ст. 123, ч. 3 ст. 183 ЗК України, ст. 1, 6, 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», зазначав, що згідно листа Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 26 червня 2009 року № ІС/8-789, земельна ділянка пл. 0,1142 га. розташована в прибережній захисній смузі р. Козинка, що у відповідності до приписів ст. 4, 88 ВК України дає підстави стверджувати, що ділянка відведена за рахунок земель водного фонду. Водночас, висновок державної експертизи землевпорядної документації не надавався, що підтверджується актом перевірки від 12 лютого 2021 року № 138-ДК/52/АП/9/01/-21.

Також зі змісту вказаного акту вбачається порушення порядку передачі на зберігання межових знаків, передбаченого п. 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04 травня 1999 року № 43, оскільки в акті відсутній підпис представника управління земельних ресурсів у Обухівському районі.

Отже, формально вказуючи, що відповідач не відповідає за порушення при розробленні землевпорядної документації, судом не враховано, що останні мають не формальний характер, та відповідний проект землеустрою затверджений з порушенням вимог ч. 2, 5, 7 ст. 123, ч. 3, ст. 183 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», п. 1.14 Інструкції № 43, та не пройшов землевпорядну експертизу, яка є обов`язковою передумовою затвердження такої документації.

Крім того, прокуратурою встановлено, що рішенням Козинської селищної ради від 03 червня 2020 року № 13/11 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076, на якій змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Земельна ділянка з вказаним кадастровим номером сформована в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 на підставі технічної документації із землеустрою (код 2019МФ28КИОБ00014). Так, під час вивчення вказаної технічної документації встановлено, що за результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 сформовано дві земельні ділянки, одна з яких :05:105:0077 безпосередньо прилягає до р. Козинка. Згідно кадастрового плану земельної ділянки довжина лінії № 6 (відстань від урізу води до межі ділянки) складає 23,42 м. У свою чергу, згідно кадастрового плану земельної ділянки :04:014:0028 довжина визначеної прибережної захисної смуги складає 25 м.

Вказане свідчить, що під час поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028 на земельній ділянці з кадастровим номером :05:105:0076 повинна була визначитись прибережна захисна смуга довжиною 1,58 м. Проте технічна документації із землеустрою вказаних даних не містить.

Вважав, що вказана обставина стала підставою для можливості зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки на зміни житлової та громадської забудови, що є порушенням вимог земельного та водного законодавства, ст. 13, 14 Конституції України, ст. 4, 88 ВК України, вказував, що прибережні захисні смуги, що визначені вздовж річок, є землями водного фонду, а отже, проекти землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок підлягають обов`язковій експертизі землевпорядної документації.

Зазначав, що при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації, і аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц.

Вказував, що за даних обставин використання земельних ділянок водного фонду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд прямо суперечить ст. 61 ЗК України, ч. 3 ст. 85, ст. 88, 89 ВК України, а висновки суду щодо можливості відведення земель водного фонду для потреб житлової забудови у випадку, якщо за фактичного використання земельних ділянок не буде порушуватись правовий режим прибережних захисних смуг, оскільки остання є лише обмеженням у використанні земельної ділянки, прямо суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 4 ст. 59 ЗК України.

Крім того, у випадку, якщо відповідач буде використовувати надану йому земельну ділянку з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» для інших цілей, він буде порушувати імперативні вказівки земельного законодавства щодо обов`язкового використання земель виключно за їх цільовим призначенням. Водночас, використання земельної ділянки нормативно визначеної прибережної захисної смуги у спосіб, визначений ст. 39, 40 ЗК України, у будь-якому випадку суперечить положенням ст. 61 цього Кодексу.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло, проте відповідачем Козинською селищною радою Обухівського району Київської області подано письмові пояснення, у яких відповідач вказував на наступне. Наявність в складі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки договору на виконання робіт, укладеного між замовником та розробником документації із землеустрою та заяви не вимагалося та не вимагаються діючими як станом на 2009 рік, так і на даний час нормативно-правовими актами. Надавав пояснення щодо відсутності в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей висновку державної землевпорядної експертизи, акту приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Крім того, по справі № 372/2209/21, яка розглядалася Обухівським районним судом Київської області, предметом розгляду були рішення Козинської селищної ради № 40/97 від 16 червня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей», № 27/27 від 11 вересня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що не перебуває в користуванні на умовах оренди у ОСОБА_1 для рекреаційних цілей», № 13/11 від 03 червня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» та «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» гр. ОСОБА_1 », які позивач ОСОБА_2 просила суд визнати незаконними та скасувати. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні позову, рішення набрало законної сили. Оскільки договір оренди земельної ділянки, укладений Козинською селищною радою та ОСОБА_1 , та всі внесені зміни до договору укладені на підставі рішень Козинської селищної ради, які судом визнано законними, то відсутні підстави для скасування договору оренди земельної ділянки від 03 лютого 2010 року та змін до нього.

Вказував, що строк звернення прокурора до суду з даним позовом про скасування рішення Козинської селищної ради № 40/97 від 16 вересня 2009 року та договору оренди земельної ділянки від 03 лютого 2010 року сплинув.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що проект відведення в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028, яка розташована в прибережній захисній смузі річки Козинка, не був предметом державної експертизи, чим були порушені вимоги статті 123 Земельного кодексу України та статей 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», у зв`язку із чим рішення Козинської селищної ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей» було прийнято з порушенням вимог законодавства України.Оскільки при укладенні договору оренди земельної ділянки вимоги Земельного та Водного кодексів України не дотримані, розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки є незаконним, тому наявні визначені статтями 203, 215 Цивільного кодексу України правові підстави для визнання укладеного на підставі такого розпорядження договору оренди землі недійсним.

Крім цього, апеляційний суд встановив, що у результаті поділу земельної ділянки, площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028, було утворено дві земельні ділянки: площами 0,0403 га (кадастровий номер :05:105:0076) та 0,0739 га (кадастровий номер :05:105:0077). Згідно з кадастровими планами указаних земельних ділянок, вони розташовані в прибережній захисній смузі річки Козинка, а саме: земельна ділянка, площею 0,0739 га з кадастровим номером :05:105:0077 розташована уздовж урізу від води шириною 23,42 м, а земельна ділянка, площею 0,0403 га з кадастровим номером :05:105:0076, розташована у прибережній захисній смузі шириною 1,58 м.

Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 та Козинської селищної ради Обухівського району Київської області задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що таке процедурне порушення як відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації, якщо така вимагається законом, саме по собі не може мати правовим наслідком недійсність рішення про затвердження відповідної документації із землеустрою.

При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-IX від 28 квітня 2021 року Закон України «Про державну експертизу землевпорядної документації» було визнано таким, що втратив чинність.

Суд апеляційної інстанції при апеляційному перегляді справи зазначеного не врахував та дійшов передчасних висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позову, зокрема в частині визнання недійсним рішення двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 вересня 2009 року № 40/97 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей».

Разом із тим, апеляційним судом належним чином не досліджено питання щодо наявності/відсутності інших порушень вимог земельного законодавства при затвердженні землевпорядної документації щодо спірної земельної ділянки.

Вказане має суттєве значення для вирішенні й інших позовних вимог, заявлених прокурором в цьому позові в інтересах держави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості, оскільки незаконність передачі в оренду, поділу та зміни цільового призначення земельної ділянки, неможливість перебування вказаної земельної ділянки у користуванні відповідача ОСОБА_1 прокурором не доведені.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням двадцять першої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання № 28/73 від 16 грудня 2008 року затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,40 га для рекреаційних цілей в районі АДРЕСА_1 в межах Козинської селищної ради. Надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування (на умовах оренди) орієнтовною площею 0,40 га (остаточно розмір земельної ділянки визначити за проектом) для рекреаційних цілей в районі АДРЕСА_1 в межах Козинської селищної ради (а. с. 32, 62 т. 1).

В проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1 Обухівського району Київської області, серед інших документів, наявний лист № ІС/8-789 від 26 червня 2009 року, яким Дніпровське басейнове управління водних ресурсів погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для рекреаційних цілей, площею 0,1142 га, при виконанні умов: дотримуватися обмеженого режиму господарювання в прибережній захисній смузі річки Козинка згідно статей 88, 89 Водного Кодексу України, на території якої забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження), а також садівництво та городництво, миття і обслуговування транспортних засобів і техніки. У листі зазначено, що земельна ділянка, площею 0,1142 га, розташована в прибережній захисній смузі річки Козинка (а. с. 77 т. 1).

Також в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду наявна копія листа Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області від 08 червня 2007 року на ім`я ОСОБА_1 , в якому, враховуючи рішення Козинської селищної ради, Держуправління не заперечує щодо місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,4 га. для рекреації та відпочинку в адміністративних межах Козинської селищної ради (АДРЕСА_1) при умові оформлення розташування земельної ділянки згідно ст. 151 ЗК України, постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 427, обрану земельну ділянку використовувати тільки за цільовим призначенням, забезпечити прибережно-захисну смугу навколо р. Козинка - 25 м. (ст. 88 ВК України). Дотримуватися режиму обмеженої господарської діяльності в прибережних захисних смугах навколо водойм, згідно ст. 89 ВК України, а саме розорювання земель, зберігання пестицидів і добрив, лаштування літніх таборів для худоби, звалищ сміття, будівництва будь-яких споруд (а. с. 90 т. 1).

Також в зазначеному проекті наявний акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків землекористувачу ОСОБА_1 для рекреаційних цілей, підписаний представником ТОВ «Кадастровий квартал», землекористувачем Харитончуком М.В. та головою селищної ради (а. с. 84 т. 1).

Рішенням двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання № 40/97 від 16 вересня 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Надано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 33 т. 1).

03 лютого 2010 року між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С. І., зареєстрований за № 247, за умовами якого в оренду ОСОБА_1 передано в земельну ділянку, площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028 для рекреаційних цілей строком на 49 років (а. с. 37 - 40 т. 1).

03 лютого 2010 року сторони договору склали акт приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 41 т. 1).

Рішенням сімдесят першої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання № 20/36 від 12 серпня 2019 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0,1142 га, кадастровий номер :04:014:0028, цільове призначення якої для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і перебуває у його користуванні на умовах оренди, на дві земельні ділянки, площею 0,0403 га та 0,0739 га. (а. с. 106 т. 1).

Рішенням сімдесят третьої сесії Козинської селищної ради сьомого скликання № 27/27 від 11 вересня 2019 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває у користуванні на умовах оренди у ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою: АДРЕСА_1 , та поділено земельну ділянку з кадастровим номером :04:014:0028 на земельні ділянки площами 0,0403 га (кадастровий номер :05:105:0076) та 0,0739 га (кадастровий номер :05:105:0077) (а. с. 34 - 35,166 т. 1).

29 листопада 2019 року між Козинською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного територіального округу Київської області Чеботар С.І. за № 1502. Зокрема, в договорі зазначено, що на зв`язку з поділом земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:028 на дві новоутворені земельні ділянки та на підставі рішення Козинської селищної ради від 11 вересня 2019 року № 27/27, викладено п. 1.1 договору в іншій редакції, за умовами якого в оренду передається дві земельні ділянки з кадастровим номером :05:105:0076 та 0,0739 га з кадастровим номером :05:105:0077.

Зазначено, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076 не зареєстровані.

Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0077 такі: водоохоронна зона. Площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється дія обмеження - 0,0739 га., підстава для виникнення обмеження у використанні земельної ділянки - постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року № 1051, дата державної реєстрації обмеження 16 серпня 2019 року, строк дії обмеження безстроково; прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах. Площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється дія обмеження - 0,0739 га., підстава для виникнення обмеження у використанні земельної ділянки - постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року № 1051, дата державної реєстрації обмеження 16 серпня 2019 року, строк дії обмеження безстроково (а. с. 42 - 43 т. 1).

Рішенням вісімдесят шостої сесії Козинської селищної ради № 13/11 від 03 червня 2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди ОСОБА_1 із «для будівництва і обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (для рекреаційних цілей)» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «Кадастровий квартал» у 2020 році. Змінено цільове призначення земельної ділянки Козинської селищної ради кадастровий номер :05:105:0076, загальною площею 0,0403 га, що перебуває у користуванні на правах оренди у ОСОБА_1 з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (для рекреаційних цілей)» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована в АДРЕСА_1 (а. с. 36 т. 1).

Згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :05:105:0076, земельна ділянка має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності комунальна, вид речового права - право оренди земельної ділянки, суб`єкт речового права - ОСОБА_1 , дата і орган, що здійснив державну реєстрацію права - Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, 01 листопада 2019 року (а. с. 48 - 49 т. 1).

Згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :05:105:0077, земельна ділянка має призначення для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, форма власності комунальна, вид речового права - право оренди земельної ділянки, суб`єкт речового права - ОСОБА_1 , дата і орган, що здійснив державну реєстрацію права - Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, 01 листопада 2019 року, відомості про зареєстроване обмеження у використанні земельної ділянки - прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах, дата державної реєстрації обмеження 16 серпня 2019 року (а. с. 50 - 52 т. 1).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 травня 2021 року № 10-10-0.331-4851/2/21 Обухівська окружна прокуратура повідомлена про те, що у місцевому фонді документації із землеустрою Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області міститься Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою: АДРЕСА_1 , код документації 200МФ1ЗКИОБ000096, та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на які змінюється цільове призначення Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди у ОСОБА_1 із «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (для рекреаційних цілей)» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» за адресою: АДРЕСА_1, Обухівського району, Київської області (код документації 2020МФ23КИОБ000016); технічна документація щодо поділу земельної ділянки (а. с. 54 - 55 т. 1).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 138/ДК/52 НП/09/01-21 від 12 лютого 2021 року, складеним державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області - головними спеціалістами Возбранним В. А. та Постернаком М. О., встановлено, що у результаті перевірки з питання дотримання вимог земельного законодавства при відведенні (наданні, передачі) земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:014:0028), встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей затверджений з порушенням вимог частини восьмої статті 118 ЗК України, частин шостої та сьомої статті 123 ЗК України, частини другої статті 124 ЗК України, частини першої статті 134 ЗК України, статті дев`ятої Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» та пунктів 9, 10 та 11 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, пункту 1.14 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 04 травня 1999 року № 43 (а. с. 28 - 29 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною п`ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За змістом пунктів 15, 30, 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Статтею 3 ВК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частина перша статті 85 ВК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

За змістом статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що рішенням двадцять восьмої сесії Козинської селищної ради п`ятого скликання від 16 вересня 2009 року № 40/97 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Передано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку, площею 0,1142 га, для рекреаційних цілей. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :04:014:0028.

Вказана земельна ділянка розташована в прибережній захисній смузі річки Козинка, отже, відноситься до земель водного фонду.

Такого же висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2025 року у даній справі № 372/3028/21, що переглядається (а. с. 217 т. 2 зворот).

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з вимогами статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу.

Розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 сформульовано правовий висновок, згідно якого відсутність окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. При наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Частиною четвертою ст. 59 ЗК України передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Згідно ч. 3 ст. 85 ВК України у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об`єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземним юридичним та фізичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Положеннями ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України передбачено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 р. в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р. в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що перебування ділянки в складі прибережної захисної смуги є обмеженням (обтяженням) у використанні, а не цільовим призначенням земельної ділянки, при цьому, зміна цільового призначення земельної ділянки не призводить до скасування або зміни розміру прибережної захисної смуги.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо незаконності передачі в оренду, поділу та зміни цільового призначення земельної ділянки, неможливості перебування вказаної земельної ділянки у користуванні відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що такі обставини прокурором не доведено належними доказами.

Суд відхилив посилання позивача на порушення при розробці проектної документації на спірну земельну ділянку, зазначивши, що такі дії не залежали від волі відповідача у справі, а забезпечувались відповідними і уповноваженими на те органами, у зв`язку із чим наведені доводи не можуть бути підставою для задоволення позову.

При вирішенні спору суд першої інстанції правомірно врахував, що земельна ділянка, яка передана в оренду ОСОБА_1 , не вибула з володіння територіальної громади.

На підставі викладеного, суд не вбачав підстав для задоволення позову прокурора.

Крім того, апеляційний суд враховує, що до матеріалів справи долучено копію рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2022 року в справі № 372/2209/21 за позовом ОСОБА_2 до Козинської селищної ради, треті особи Дачний кооператив «Мистецтво», Головне управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень Козинської селищної ради (а. с. 69 - 77 т. 1), яким у позові ОСОБА_2 відмовлено.

У даній справі судом встановлено, що відведення земельної ділянки кадастровий номер :04:014:0028 площею 0,1142 га. в АДРЕСА_1 у користування гр. ОСОБА_1 здійснювалось в 2009 році, згідно з погодженим та затвердженим належним чином проектом землеустрою. Представником позивача разом з поданою позовною заявою подано копії такого проекту, який містить всі необхідні погодження і свідчить про правомірність відведення в оренду земельної ділянки.

Поділ землекористування є правом орендаря, такий поділ здійснювався за згодою Козинської селищної ради та був проведений у відповідності до вимог, які пред`являються до відповідної землевпорядної документації Законом України «Про землеустрій» та Земельним кодексом України.

Зміна цільового призначення новосформованої земельної ділянки з кадастровим номером :05:105:0076 площею 0,0403 га. здійснювалась у відповідності до чинної на той час містобудівної документації, на підставі належним чином розробленого та погодженого проекту землеустрою.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Разом із тим, прокурором в межах даної справи обставин законності передачі в оренду, поділ та зміну цільового призначення земельної ділянки, правомірності перебування вказаної земельної ділянки у користуванні відповідача ОСОБА_1 не спростовано.

Так, однією з підстав позову про визнання рішення Козинської селищної ради від 16 вересня 2009 року № 40/97 недійсним, та одним із доводів апеляційної скарги є те, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1, який розроблений в 2009 році ТОВ «Кадастровий квартал» та затверджений рішенням 28 сесії 5 скликання Козинської селищної ради № 40/97 від 16 вересня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей» відсутні заява ОСОБА_1 та договір на виконання робіт із землеустрою.

Оцінюючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що ст. 25 Закону України «Про землеустрій» в редакції, що діяла на час розробки проекту землеустрою та його затвердження, встановлювалося, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Згідно ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, у п. 6, 7 передбачено, що проект відведення земельної ділянки розробляється на основі завдання, затвердженого замовником, що є невід`ємною частиною договору на проведення відповідних робіт. Виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов`язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки.

Так, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1, що наявний в матеріалах справи, містить завдання на виконання робіт, затверджене замовником ОСОБА_3 в. 19 березня 2009 року. Натомість, наявність в складі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки договору на виконання робіт, укладеного між замовником та розробником документації із землеустрою та заяви діючими станом на 2009 рік нормативно-правовими актами не вимагалися.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в пояснювальній записці проекту землеустрою зазначено, що проект розроблено ТОВ «Кадастровий квартал» згідно з договором № ОТ-114 від 19 березня 2009 року та на підставі рішення Козинської селищної ради № 28/73 від 16 грудня 2009 року і завдання на виконання робіт (а. с. 72 т. 1).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності в проекті землеустрою висновку державної землевпорядної експертизи, яка, за твердженням прокурора, є обов`язковою, оскільки земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, апеляційний суд враховує, що відповідно до статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2009 року), обов`язковій державній експертизі підлягають, зокрема: проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Якщо об`єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок.

Позитивні висновки державної експертизи щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією.

Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.

Об`єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об`єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених норм і правил. Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов`язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об`єктів державної експертизи (частини сьома-восьма статті 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»).

У справі, яка переглядається, встановлено, що проект відведення земельної ділянки, площею 0,1142 га, з кадастровим номером :04:014:0028, яка розташована в прибережній захисній смузі р. Козинка, в оренду ОСОБА_1 не був предметом обов`язкової державної експертизи, проведення якої було передбачено статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Зокрема, зміст вказаного проекту, поданого разом з клопотанням про надання земельної ділянки до Козинської селищної ради, не містить відомостей, що до нього був доданий висновок державної експертизи землевпорядної документації.

Разом із тим, вимога законодавства, що діяло станом на вересень 2009 року, щодо обов`язкового проведення у певних випадках державної експертизи землевпорядної документації є суто процедурною. Вона спрямована на те, щоб забезпечити відповідність об`єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим нормам і правилам (стаття 4 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»).

Втім, наявність позитивного висновку експертизи не означає, що рішення відповідає закону, а відсутність такого висновку - що рішення відповідного органу є незаконним.

Ураховуючи виключно процедурний характер вимог про необхідність проведення державної експертизи землевпорядної документації, слід мати на увазі, що порушення процедурних вимог при прийнятті певного акта, за загальним правилом, тягне правові наслідки для прийнятого акта лише у разі, коли закон прямо передбачає настання цих наслідків.

Так, Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації» передбачено, що реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об`єктів обов`язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється (частина п`ята статті 35 Закону).

Системний аналіз вказаної норми права не вказує на правові наслідки порушення процедурної вимоги про обов`язкове проведення державної експертизи землевпорядної документації саме для рішення органу, яким така документація затверджена.

Таке положення не є нормою прямої дії і може застосовуватися лише в сукупності з іншими нормами закону, які пов`язують недійсність рішень з конкретними порушеннями.

Таким чином, таке процедурне порушення як відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації, якщо така вимагається законом, саме по собі не може мати правовим наслідком недійсність рішення про затвердження відповідної документації із землеустрою.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду в даній справі № 372/3028/21 від 15 жовтня 2025 року (а. с. 210 - 220 т. 1).

При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-IX від 28 квітня 2021 року Закон України «Про державну експертизу землевпорядної документації» було визнано таким, що втратив чинність.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рекреаційних цілей за адресою АДРЕСА_1, Обухівського району Київської області, який розроблено в 2009 році ТОВ «Кадастровий квартал» та затверджено рішенням 28 сесії 5 скликання Козинської селищної ради № 40/97 від 16 вересня 2009 року акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, апеляційний суд враховує, що складання та підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання на час розробки зазначеного проекту землеустрою регулювалося ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договору оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43.

Так, ст. 55 «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» Закону України «Про землеустрій» встановлювалося, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Згідно п. 1.14 Інструкції № 43, довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. Один примірник додається до технічної документації зі складання відповідного державного акта, другий - передається виконавцю робіт, третій - видається разом з державним актом на землю власнику або користувачу земельної ділянки.

Разом із тим, аналогічно, системний аналіз вказаних законодавчих норм також не вказує на правові наслідки порушення процедурної вимоги про підписання акту представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України саме для рішення органу, яким така документація затверджена, таке положення не є нормою прямої дії і може застосовуватися лише в сукупності з іншими нормами закону, які пов`язують недійсність рішень з конкретними порушеннями, а отже, таке процедурне порушення як відсутність підпису представника управління земельних ресурсів у Обухівському районі в акті встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків, на що посилався прокурор, саме по собі не може мати правовим наслідком недійсність рішення про затвердження відповідної документації із землеустрою.

За даних обставин апеляційний суд не може погодитися з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, що формально вказуючи, що відповідач не відповідає за порушення при розробленні землевпорядної документації, судом не враховано, що останні мають не формальний характер, та відповідний проект землеустрою затверджений з порушенням вимог ч. 2, 5, 7 ст. 123, ч. 3, ст. 183 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», п. 1.14 Інструкції № 43, та не пройшов землевпорядну експертизу, яка є обов`язковою передумовою затвердження такої документації.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується і доводами апеляційної скарги не спростовано, що оскаржувані рішення Козинської селищної ради від 16 вересня 2009 року № 40/97 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей», рішення Козинської селищної ради від 11 вересня 2019 року № 27/27 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Козинської селищної ради, що перебуває в користуванні на умовах оренди у гр. ОСОБА_1 для рекреаційних цілей», рішення Козинської селищної ради від 03 червня 2020 року № 13/11 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій змінюється цільове призначення з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» гр. ОСОБА_1 » прийняті Козинською селищною радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі проектів землеустрою, погоджених уповноваженими органами.

Апеляційний суд враховує, що згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :05:105:0077, яка утворилася внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:014:0028, та яка безпосередньо прилягає до р. Козинка, з відстанню від урізу води до межі ділянки 23,42 м., зазначена земельна ділянка має призначення для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, форма власності комунальна, вид речового права - право оренди земельної ділянки, суб`єкт речового права - ОСОБА_1 , дата і орган, що здійснив державну реєстрацію права - Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, 01 листопада 2019 року, відомості про зареєстроване обмеження у використанні земельної ділянки - прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах, дата державної реєстрації обмеження 16 серпня 2019 року (а. с. 50 - 52 т. 1).

Наявність зареєстрованих обмежень у використанні земельної ділянки у вигляді прибережної захисної смуги також зазначена у договорі оренди, укладеному ОСОБА_1 із Козинською селищною радою, зі змінами, внесеними 29 листопада 2019 року.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 25 «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

За нормами частини 1 статті 90, частини 1 статті 96 ЗК України, статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Разом із тим, зміна цільового призначення однієї з новоутворених земельних ділянок, яка має кадастровий номер :05:105:0076 з «для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» не призводить до скасування або зміни розміру прибережної захисної смуги, як правильно зазначив суд першої інстанції.

При цьому прокурором належними та допустимими доказами не доведено, а апеляційним судом з матеріалів справи не встановлено доказів використання ОСОБА_1 земельної ділянки не за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку, або з порушенням режиму обмеженої господарської діяльності в прибережних захисних смугах навколо водойм, а також використання прибережної захисної смуги для житлової та громадської забудови, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва, про що ним зазначено в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що використання земельних ділянок водного фонду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд прямо суперечить ст. 61 ЗК України, ч. 3 ст. 85, ст. 88, 89 ВК України, а також, що використання земельної ділянки нормативно визначеної прибережної захисної смуги у спосіб, визначений ст. 39, 40 ЗК України, у будь-якому випадку суперечить положенням ст. 61 цього Кодексу.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про недоведеність та необґрунтованість позову та відсутність підстав для скасування рішень Козинської селищної ради та укладеного з ОСОБА_1 на їх підставі договору оренди.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.