Справа № 308/5522/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чепки В.В., за участю секретаря судового засідання Авдєєвої К.Т., представника позивача Німець О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Німець Олена Михайлівна до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Німець Олена Михайлівна, звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав..

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.09.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що спільне життя в позивача з відповідачем не склалося через зловживання відповідачкою спиртними напоями, а остаточно припинились коли відповідачка у 2022 році, після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну поїхала за кордон. Спочатку вона забрала сина із собою, однак вже через місяць повернула сина в Україну та покинула їх з позивачем. Після цього виїхала у Велику Британію та проживає там по сьогоднішній день. З того часу дитина проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні.

18.08.2023 рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/7289/23, шлюб укладений між позивачем та відповідачкою розірвано та визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем.

25.03.2025 Ужгородським міськрайонним судом було видано судовий наказ у справі №308/3327/25, яким стягнуто з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме: з 04.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що дитина проживає із позивачем, перебуває на його утриманні. Для дитини забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку. Дитина відвідує школу, гарно розвивається, відвідує репетиторів, різні гуртки та секції. Хоч відповідачка є матір`ю дитини ОСОБА_3 , проте участі у вихованні і у його утриманні не приймає. З 2023 року і по цей час відповідачка не бачила своєї дитини жодного разу.

Пояснює, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , зокрема ухиляється від виховання дитини, не піклується про її здоров`я, не цікавиться життям дитини та його потребами, не створює належні умови для розвитку природних здібностей дитини, не поважає гідність дитини, не готує його до самостійного життя та праці, не піклуються про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини.

Вважає, що вказані обставини в сукупності із наданими доказами безсумнівно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

З огляду на викладене, представник позивача просила суд позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2025 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.11.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явися, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги за позовом. Та вказала, що малолітній ОСОБА_3 хворіє на епілепсію неуточнену. На теперішній час виховується цивільною дружиною його батька ОСОБА_5 , яку називає матір`ю. У зв`язку з наведеним, та враховуючи наявну у справі довідку психолога про недоцільність участі малолітнього ОСОБА_3 у судових засіданнях, просила не з`ясовувати його позицію щодо предмета спору. Водночас представник позивача проти прийняття заочного рішення не заперечувала.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про доручення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування №1160/17/01-13. Просив розглянути справу без участі представника органу опіки.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику останньої через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За загальним правилом ч.1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на викладене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою у письмовому клопотанні про розгляд справи без участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.

Заслухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2023 року справа № 308/7289/23 розірвано.

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.11.2020 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком значиться ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

З позовної заяви слідує, що відповідачка у 2022 році, після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну поїхала за кордон. Спочатку вона забрала сина із собою, однак вже через місяць повернула сина в Україну та покинула їх з позивачем. Після цього виїхала у Велику Британію та проживає там по сьогоднішній день. З того часу дитина проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні.

Відповідно до витягу щодо перетинання державного кордону України, наданого Державною прикордонною службою України в період з 01.01.2022 по 24.06.2025, ОСОБА_6 востаннє перетнула державний кордон в напрямку «виїзд» через пункт пропуску «Чоп (Дружба)» 06.08.2023 20:49 год.

Згідно з судовим наказом, виданим 25.03.2025 Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме: 04.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментам Ужгородського відділу ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області № 77881053/11 від 01.08.2025, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів, згідно судового наказу №308/3327/25 станом на 01.08.2025 складає 18 434,90 грн.

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради №45/С від 03.07.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на лікуванні у медичному закладі: 22.04.2021-28.04.2021 - 6 л/д; 08.02.2022-10.02.2022-2 л/д.

27.09.2019 постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа 308/7569/19) ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №303/6914/19) від 14.01.2020 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Постановою Закарпатського апеляційного суду (справа №303/6914/19) від 06.09.2021 апеляційну скаргу захисника-адвоката Ковача І.В., подану в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2020 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

09.12.2020 постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (справа №308/11250/20) ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на неї їй адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно з висновком органу опіки та піклування - Ужгородської міської ради від 13.10.2025 року за № 747/17/01-19, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із висновку слідує, що батько дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та фактично проживає у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вищезазначеною адресою фактично проживає та зареєстрований його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його цивільна дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та її син ОСОБА_7 , що стверджується Актом обстеження умов проживання від 20.10.2025 року, копія довідки ОСББ «Бестужева-Рюміна 12, Кристал» за № 26 від 25.09.2025 року.

Згідно з актом обстеження умов проживання проведеного працівниками служби у справах дітей Ужгородської міської ради 04.08.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 , вбачається, що умови проживання у трикімнатній квартирі задовільні. Квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору та ванної-кімнати. Квартиру облаштовано комунальними зручностями (світло, вода, газ), сучасними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини в квартирі створено належні умови. У дитини є окрема кімната, яка облаштована двоярусним спальним місцем, місцем для навчання. Дитина забезпечена одягом та взуттям по сезону, іграшками, шкільним приладдям та продуктами харчування. Стосунки та традиції в сім`ї - традиційні, доброзичливі. В результаті бесіди з батьком дитини з`ясовано, що мати дитини перебуває за кордоном у Великій Британії по сьогоднішній день. Син проживає разом з батьком. Батько належним чином виконує батьківські обов`язки. Дитина доглянута та охайна.

Відповідно до акту оцінки потреб 20.10.2025 року № 613, складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради батьківський потенціал ОСОБА_1 знаходиться на належному рівні.

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 5-Б класі Ужгородського ліцею № 3 Ужгородської міської ради Закарпатської області.

З консультативного висновку психолога від 28.07.2025 щодо ОСОБА_3 вбачається, що враховуючи анамнез дитини (її сімейну історію, зі слів батька), діагностику емоційно-вольової сфери та діагноз лікарів - епілепсія не уточнена, яка має не визначений тип, тобто невідомо чи буде захворювання прогресувати чи досягати ремісії і потребує постійного контролю, не рекомендує залучати дитину у судові процеси та уникати стресових та травмуючих ситуацій. Наразі у дитини присутня легка тривожність та сильна прив`язаність до нових членів родини, що свідчить про потреби у безпеці, яку успішно вони задовольняють. Дитина уникає розмов про минуле, спогадів про матір, що може свідчити про травматичний епізод у житті дитини. Враховуючи вікові особливості дитини та травматичну історію будь-яка згадка про матір чи зустріч може спровокувати ретравматизацію дитини, тобто проживання травматичного епізоду знову, натомість вплинути на Епілептичний епізод.

Згідно з довідкою лікуючого лікаря дитини ОСОБА_3 № 172/5 від 13.03.2025 року до педіатра з дитиною звертається тільки батько.

Допитаний у якості свідка хрещений батько ОСОБА_3 - ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що перші два роки спільного життя позивача та відповідача були добрі. Однак близько восьми років тому відповідачка почала зловживати алкогольними напоями. Свідок неодноразово спостерігав за цим, зокрема, коли був у них у гостях, та і при різних інших обставинах (наприклад, на весіллі дочки). Часто бачив її у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що з того часу, як відповідачка почала зловживати алкоголем, він помітив байдужість з її сторони щодо сина, яким почав займатися виключно його батько. Зазначив, що після повномасштабного вторгнення, відповідачка нікого не попередивши поїхала за кордон. Після цього через два-три тижні повернулася, однак знову поїхала та більше не поверталася.

Допитана у якості свідка ОСОБА_9 повідомила, що багато років працює продавцем у магазині по вул. Бестужева у м. Ужгороді біля будинку, де спільно проживали позивач і відповідач, яких вона знає 7-8 років. Повідомила, що магазин, у якому вона працює здійснює продаж пива на розлив. Відповідачка дуже часто приходила до магазину на пиво разом з дитиною, навіть о 9 годині ранку вже у стані алкогольного сп`яніння, та могла перебувати у магазині, замовляючи та вживаючи пиво 7-8 келихів, навіть по шість годин. У цей час дитина плакала, просилася додому, однак відповідачка не реагувала, продовжувала пити пиво, була агресивною щодо дитини. Перебуваючи тривалий час з сином у магазині, відповідачка за весь час не годувала дитину. Кожного разу, коли відповідачка приходила до магазину, вона пила пиво до стану сильного сп`яніння. Майже кожного разу відвідувала магазин з сином. Свідок вказує, що неодноразово бачила, що відповідачка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з дитиною, сідала за кермо автомобіля і кудись їхала.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 повідомила, що вона є цивільною дружиною позивача. Зазначила, що близько трьох років тому познайомилася з ОСОБА_1 тоді дізналася, що у нього є син. ОСОБА_1 розповів їй, що виховує один сина та про те, що його колишня дружина покинула сина і виїхала за кордон, з ним та сином не спілкується. Близько двох з половиною років тому ОСОБА_5 почала проживати цивільним шлюбом з позивачем. Разом виховують його сина - ОСОБА_10 та її сина - ОСОБА_11 . Діти подружилися та вважають один одного братами. З часу, коли позивача мобілізували, діти залишилися на її вихованні та забезпеченні.

Зазначила, що з часу спільного проживання з позивачем, відповідачка не проявляла інтересу до свого сина: не вітала з днем народженням, іншими святами, не придбавала нічого для хлопчика, не телефонувала тощо.

Однак у 2023 році вона приїхала на кілька днів в Україну і попросила сина піти разом на басейн провести разом час. Однак, коли дитину відвели у домовлений час до місця її перебування - її батьківський будинок, відповідачки вдома не було. У той день вона повернулася пізно ввечері. Наступного дня сина знову відвели до матері, однак він подзвонив і, плачучи, просив забрати його додому, бо мама була п`яною. Дитина очікувала на батька на вулиці. Коли ОСОБА_10 повернувся додому, та сказав, що більше не піде до матері.

З часу, коли свідок проживає з позивачем у цивільному шлюбі, ОСОБА_10 про матір взагалі не згадує, а навпаки, уникає таких розмов та стресує. Пригадала, що коли її син ОСОБА_12 запитав ОСОБА_10 про те, як звати його маму, він відповів, що це не важливо. Вказала, що вже біля двох років ОСОБА_10 почав називати мамою її, а вона також вважає його сином, і виховую як рідну дитину.

Зазначила, що ОСОБА_10 перебуває на обліку у невропатолога через те, що у нього раніше були епілептичні напади. Хлопчик приймає медикаменти і за час спільного проживання нападів не було.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи встановлено обставини не проживання матері разом з дитиною, ймовірно за кордоном, незацікавленість такої у повсякденному та шкільному житті дитини, його навчанні, невиконання рішення суду про стягнення аліментів. З урахуванням висновку органу опіки та піклування, вжиття заходів судом щодо повідомлення матері про розгляд справи судом, суд вважає, що подані докази свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За результатами дослідження доказів, показів свідків, що свідчать про те, що мати без поважних причин залишила сина без батьківської уваги та турботи шляхом відсутності спілкування з таким, участі у його вихованні, розвитку, при цьому відсутні перешкоди у спілкуванні з дитиною, поведінка відповідачки відносно малолітньої дитини протягом спільного проживання та після припинення є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Враховуючи наведене, висновок органу опіки та піклування органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 23.10.2025 №1160/17/01-13 та в інтересах майбутнього дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Німець Олена Михайлівна до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 )

Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради (місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3)

Дата складання повного тексту рішення суду - 08.12.2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області В.В. Чепка