ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м.Суми

Справа №582/127/24

Номер провадження 22-ц/816/362/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі голова ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське» Недригайлівського району Сумської області Чучук Валентина Олександрівна, Вільшанська сільська рада Роменського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 27 травня 2024 року, в складі судді Жмурченка В.Д., ухвалене у селищі Недригайлів, повний текст якого складено 06 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

01 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Валюха Ю.В., звернувся до суду з позовом до голови ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське» Недригайлівського району Сумської області Чучук В.О., Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області, про визнання права власності.

Свої вимоги мотивував тим, що 21 травня 2009 року між ним та головою ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське» Чучук В.О., було укладено письмовий договір купівлі-продажу будівлі авто гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,8 м.кв., який розташований на земельній ділянці комунальної власності, розпорядником якої є Вільшанська сільська рада Роменського району Сумської області. ОСОБА_1 вважає, що більше 13 років на законних підставах володіє цим нерухомим майном, однак при зверненні за приватизацією земельної ділянки, на якій знаходиться авто гараж, виявилося, що він не зареєстрований власником цього майна у державному реєстрі.

Вказує, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на порушення його законних прав та інтересів, просив визнати за ним право власності на будівлю авто гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,8 м.кв.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 27 травня 2024 року у позові ОСОБА_1 до голови ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське» Недригайлівського району Сумської області Чучук В.О., Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області про визнання права власності, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що факт придбання ним приміщення авто гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,8 м.кв., підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №51 від 21 травня 2009 року, актом прийому-передачі цього нерухомого майна від 21 травня 2021 року, тому уклавши договір купівлі-продажу приміщення від 21 травня 2009 року, сплативши кошти по договору, та відкрито володіючи цим майном вже протягом 15 років, не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на це нерухоме майно.

Зазначає, що для проведення Державної реєстрації нерухомого майна потрібно подати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будівлі авто гаражу, однак голова ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське» Недригайлівського району Сумської області Чучук В.О. припинила свої повноваження, тому укласти такий договір неможливо. Його права може захистити тільки суд.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника адвоката Валюха Ю.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2009 року між ОСОБА_1 та головою ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське», Чучук В.О., було укладено письмовий договір купівлі-продажу будівлі авто гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який не посвідчений нотаріально та не зареєстрований (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 2 вказаного договору та специфікації до нього, вартість продажу вказаного нерухомого майна визначена сторонами у розмірі 8160,00 грн, які сплачені ОСОБА_1 21 травня 2009 року згідно квитанції до прибуткового касового ордеру№ 51 (а.с. 11).

Згідно Акту прийому-передачі майна від 21 травня 2009 року продавець голова ліквідаційної комісії ТОВ «Великобудківське», Чучук В.О., передав, а покупець ОСОБА_1 , прийняв нерухоме майно, за договором купівлі-продажу майна від 21 травня 2009 року (а.с. 55).

08 жовтня 2023 року на об`єкт гараж літ. «А» за адресою: біля житлового будинку по АДРЕСА_1 було виготовлено технічний паспорт (виробнича будівля) (а.с. 12-17).

За даними Звіту про оцінку майна: виробнича будівля, авто гараж, загальною площею 498,9 м.кв, що знаходиться за адресою: біля житлового будинку АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкта оцінки, без ПДВ, складає 264417 грн (а.с. 18).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 оскільки договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 21 травня 2009 року всупереч вимог ст.ст. 210, 657, 640 ЦК не був нотаріально посвідчений та не зареєстрований у Державному реєстрі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається, ОСОБА_1 заявляє вимоги про визнання права власності на будівлю авто гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 498,8 м.кв, який він придбав за договором купівлі-продажу майна від 21 травня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 4 цієї статті в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ст.ст. 4, 27 вказаного Закону, державній реєстрації прав підлягають: право власності; державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

За встановлених обставин та вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності на об`єкти нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, згідно положень ст. 334 ЦК України, виникає у набувача за договором з моменту державної реєстрації в порядку ст. 182 ЦК України, а не з моменту передання майна.

Доводи позивача про відкрите володіння спірним нерухомим майном протягом п`ятнадцяти років не замінюють законодавчо визначеної процедури набуття права власності на нерухоме майно.

Надані позивачем, як докази набуття у власність приміщення авто гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , квитанція до прибуткового касового ордеру №51 від 21 травня 2009 року, акт прийому-передачі цього нерухомого майна від 21 травня 2021 року, не є належними доказами переходу до нього прав власника на це нерухоме майно.

Із викладеного вбачається, що оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено факту виникнення у нього права власності на приміщення авто гаражу за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 10 березня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов