Справа № 585/1983/25
Номер провадження 2/585/826/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Зубко К.В.,

Справа № 585/1983/25, провадження № 2/585/826/25

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про стягнення заборгованості.

Представники позивача: Осадча Тетяна Сергіївна, яка діє на підставі Довіреності від 22.01.2025, Кривенко Дмитро Олександрович, який діє на підставі Довіреності від 15.04.2025, Зарицька Діана Юріївна, яка діє на підставі Довіреності від 14.08.2025.

Представник відповідача Цимбал Володимир Іванович, який діє на підставі Ордеру серії ВМ №1073491 від 26.09.2025.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Роменського міськрайонного суду Сумської області від ТОВ «Фінансова компанія Кредит-капітал» надійшов позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 17.02.2024 року між фізичною особою позичальником: ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5287329, згідно з умовами якого відповідач отримала 4000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору, внаслідок чого має заборгованість.

Відповідно до умов кредитного договору, 29.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 5287329 від 17.02.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 5287329 від 17.02.2024 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 р. Сума заборгованості Відповідача становить 12344,64 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 р. З них: 1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3040 грн. 2. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 8624,64 грн. 3. прострочена заборгованість за комісією становить - 680 грн. Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості Відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме: Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23774879/3968 від 23.04.2025 р.

Оскільки відповідач заборгованість добровільно не сплачує, представник позивача просить стягнути її з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал», а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422, 40 грн.

У письмових запереченнях щодо доводів позивача, представник відповідача, посилаючись на норми ст.ст. 512, 514, 516 та 517 ЦК України, вказує, що, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77 5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 ). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20 ). Відповідач заперечує щодо позовних вимог в повному обсязі та просить суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, 17.02.2024 року між відповідачем ОСОБА_1 , як Кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», як Кредитодавцем, було укладено електронний Договір про споживчий кредит №5287329 на суму 4000 гривень. Зокрема, підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 розділу 3 Договору про споживчий кредит №5287329 від 17.02.2024 року ТОВ «Мілоан», як Кредитодавець, взяв на себе зобов`язання: Кредитодавцю, новому кредитору, колекторській компанії забороняється повідомляти інформацію про укладення Позичальником цього договору, його умови, стан виконання, наявність простроченої заборгованості та її розмір особа, які не є стороною цього договору. В той же час, ТОВ «Мілоан», як первісний кредитор, взагалі не повідомило кредитодавця ОСОБА_1 , про укладення між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року, тобто про перехід права грошової вимоги від первісного кредитора. В свою чергу, у Договорі відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року відсутня будь-яка інформація про перехід права грошової вимоги на підставі Договору про споживчий кредит №5287329 від 17.02.2024 року, що унеможливлює встановити правомірність переходу прав вимоги за цим кредитним договором до позивача (фактор), так як грошова вимога, право якої відступається за зазначеними договорами факторингу є недійсною. Слід також зазначити та звернути увагу, що Договір відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» взагалі не містить інформації про його істотні умови і, зокрема, про факт набуття прав вимоги за кредитним договором №5287329 від 17.02.2024, а тому, як зазначив Верховний Суд у вищевказаній постанові, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. На підставі викладеного, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_1 та наявності у нього права звернення до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за електронним кредитним договором № 5287329 від 17.02.2024 року, після відступлення ТОВ «Мілоан» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відсутні, оскільки Договір відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року, як і додані до нього додатки, не містять інформації про те, зокрема, що позивач у визначений законом спосіб набув права вимоги за кредитним договором № 5287329 від 17.02.2024 року.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

29.05.2025 судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.37).

16.10.2025 підготовче провадження закрито. Цивільну справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.75).

Від представника позивача Зарицької Д. Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі представника ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.96).

Відповідач та її представник до суду не з`явилися. Представник відповідача - адвокат Цимбал В. І. подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника. У задоволенні позову просить відмовити (а.с.99)

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

17.02.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5287329, згідно з умовами якого відповідач мала отримати кредит у розмірі 4000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. За умовами укладеного Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 . Кредит надається строком на 105 дів з 17.02.2024. Дата остаточного погашення 01.06.2024 (а.с.6-11).

Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з Договором сторонами підписано Графік платежів за Договором про споживчий кредит №5287329 від 17.02.2024 (а.с.12).

Кредит виданий на підставі Заяви відповідача на отримання кредиту №5287329 (а.с.12 зворот) та Анкети-заяви на кредит №5287329 (а.с.14).

Перед укладанням Договору відповідач, як позичальник пройшла ідентифікацію, отримавши на номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор 669485 (а.с.13 зворот).

Первісний кредитор виконав умови указаного Договору, що підтверджується відповідним платіжним дорученням 123227491 від 17.02.2024 (а.с.15).

Розмір заборгованості відповідача за указаним Договором підтверджується Випискою з особового рахунку за кредитним договором №5287329 від 17.02.2024, згідно якої сума боргу становить 12344,64 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3040 грн., прострочена заборгованість за комісією - 680 грн., заборгованість по відсоткам - 8624,64 грн. (а.с.15 зворот).

Позивач набув права вимоги до відповідача, що вбачається з долучених до справи Договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 (а.с.1621), з відповідними додатками (а.с.22, 23, 24, 25, 26).

Сума заборгованості Відповідача становить 12344,64 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 р. З них: 1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 3040 грн. 2. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 8624,64 грн. 3. прострочена заборгованість за комісією становить - 680 грн. (а.с.26 зворот).

23.04.2025 на адресу відповідача направлена Претензія про добровільну сплату боргу (а.с.27).

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію».

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як свідчить зміст ч. 3, 5, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно п. 1 ч. 1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову.

Судом встановлено, що 17.02.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5287329, згідно з умовами якого відповідач мала отримати кредит у розмірі 4000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. За умовами укладеного Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 . Кредит надається строком на 105 дів з 17.02.2024. Дата остаточного погашення 01.06.2024 (а.с.6-11).

ТОВ «Мілоан» умови Договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у визначеній Договором сумі. Відповідач зі свого боку не виконала умов Кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 12344,64 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3040 грн., прострочена заборгованість за комісією - 680 грн., заборгованість по відсоткам - 8624,64 грн. (а.с.15 зворот).

Позивач на підставі укладеного між ним та ТОВ «Мілоан» Договору відступлення права вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 набув право вимоги до відповідача за указаним Договором №5287329 від 17.02.2024 та направив відповідачу письмову вимогу про добровільне виконання порушених ним умов указаного кредитного договору, на що відповідач не відреагувала і борг не погасив.

Оскільки добровільно відповідач указану суму заборгованості не повертає, під час розгляду даної справи заперечень щодо незгоди із наданим кредитом та розміром нарахованої заборгованості по ньому суду не висловила, доказів про відсутність заборгованості у розмірах, вказаних у розрахунку, суду нею також не надано, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, та вважає необхідним стягнути з відповідача борг у розмірі 11664,64 грн., що складається з 3040 грн. заборгованості по тілу кредиту, 8624,64 грн. заборгованості за відсотками.

Щодо комісії у розмірі 680 грн.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

З положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо включаються до реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки.

Окреме стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення є порушенням закону, в зв`язку з чим умова Договору яка передбачає таке стягнення є нікчемною на підставі ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином заявлена позивачем до стягнення сума комісії у розмірі 680 грн. не підлягає стягненню.

Щодо позиції сторони відповідача, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Спірний кредитний договір № 5287329 укладено 17.02.2024.

Представник відповідача вказує, що умовами цього Договору, зокрема, підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 розділу 3 Договору про споживчий кредит № 5287329 від 17.02.2024 року ТОВ «Мілоан», як Кредитодавець, взяв на себе зобов`язання: Кредитодавцю, новому кредитору, колекторській компанії забороняється повідомляти інформацію про укладення Позичальником цього договору, його умови, стан виконання, наявність простроченої заборгованості та її розмір особа, які не є стороною цього договору.

При цьому, цим же пунктом Договору визначено, що така заборона не поширюється на випадки повідомлення зазначеної інформації представникам спадкоємцям, поручителям, майновим поручителям позичальника, третім особам, персональні дані яких передані кредитодавцю, новому кредитору, колекторській компанії позичальником у процесі укладання, виконання та припинення цього договору.

Пунктом 3.2.6 Договору про споживчий кредит від 17.02.2024 визначено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати у заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника.

Договір про споживчий кредит №5287329 укладений 17.02.2024, строком на 105 днів, тобто до 01.06.2024.

Відповідач, як позичальник, умови укладеного Договору не виконала і надані їй кошти та відсотки, нарахування яких передбачено умовами указаного правочину, не сплатила. Тобто на момент закінчення строку дії Договору про споживчий кредит №5287329 у первісного кредитора існувало право вимоги до ОСОБА_1 .

Договір відступлення права вимоги №108-МЛ між первісним кредитором та позивачем укладений 29.07.2024. На умовах цього Договору кредитор (ТОВ «Мілоан» передає (відступає новому кредитору (ТОВ «ФК «Кредит-капітал» за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаним в реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості (а.с.16-21).

Указаний договір є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу - на стороні кредитора - у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні.

Визначаючи, що зобов`язання переходить до нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, необхідно враховувати, що відступлення таких прав є неможливим лише стосовно недійсних вимог (тобто лише в разі недійсності самого правочину, в силу якого виникло кредитне зобов`язання).

Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків, відповідно, у разі описаного відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору.

А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних із обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань.

Як указано вище, стороною позивача долучені докази на підтвердження переходу права вимоги за Договором про споживчий кредит №5287329 від 17.02.2024 до відповідача, а саме, до матеріалів справи долучений відповідний Витяг з Реєстру боржників від 29.07.2024 (а.с.26 зворот).

Крім цього, позивачем долучено і платіжну інструкцію від 29.07.2024, яка підтверджує факт виконання умов Договору відступлення права вимоги №108-МЛ позивачем, як новим кредитором в частині оплати права грошової вимоги (ціни придбання новим кредитором у кредитора права грошової вимоги) (а.с.26).

Сторона відповідача ставить під сумнів наявність права вимоги у позивача, при цьому доказів наявності судових спорів щодо визнання Договору відступлення права вимоги №108-МЛ недійсним матеріали справи не містять.

Відтак позивач, надавши копію Договору відступлення права вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 та відповідні додатки, що стосуються відступлення прав вимоги за кредитним договором саме щодо відповідача, вправі розраховувати, що суд на підставі таких доказів матиме змогу встановити дійсні фактичні обставини у справі.

Суд також приймає до уваги, що саме кредитний договір є основним джерелом доказів щодо наявності кредитних правовідносин з відповідачем, так як визначає їх зміст, а договір відступлення права вимоги, безумовно підтверджує наявність у позивача права вимоги до відповідача за укладеним з попереднім кредитором Договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що позивач набув права грошової вимоги до відповідача за указаним вище Договором про надання споживчого кредиту.

Щодо позиції сторони відповідача про те, що ТОВ «Мілоан», як первісний кредитор, взагалі не повідомило кредитодавця ОСОБА_1 , про укладення між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Договору відступлення прав вимоги №108-МЛ від 29.07.2024 року, тобто про перехід права грошової вимоги від первісного кредитора, то слід вказати наступне.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за Договором про надання споживчого кредиту і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. (Постанова КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц: http://reyestr.court.gov.ua/Review/72124142). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц можна ознайомитися за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/Review/79805884).

Щодо судових витрат, то з оглядну на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - у розмірі 2288,96 грн. (розрахунок 11664,64 х 2422,40/12344,64= 2288,96).

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13,19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ-КАПІТАЛ» () заборгованість за Кредитним договором № 5287329 від 17.02.2024 року, в сумі 11664 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 64 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 96 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДИТ- КАПІТАЛ", тел. 8, 3, адреса: Україна, 79018, Львівська обл., місто Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, .

Представник позивача за довіреністю: Осадча Тетяна Сергіївна, адреса для листування: 03127, м. Київ, пр-т Голосіївський, 132, оф. 22, тел.: НОМЕР_3 e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_4 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача: адвокат Цимбал Володимир Іванович, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_3 , тел. НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова