Справа № 355/2328/25
Провадження № 2/355/1310/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08 грудня 2025 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі судді Цирулевської М. В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї апарату Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2025 до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї апарату Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 головуючою суддею у даній справі визначено суддю Баришівського районного суду Київської області Цирулевську М. В.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

На виконання означених вимог позивачкою зазначено останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

З метою визначення підсудності справи 06.11.2025 судом було направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. З відповіді № 1980875 від 06.11.2025 встановлено, що за вказаними у запиті параметрами особу не знайдено.

06.11.2025 та 24.11.2025 судом направлено запити до Державної міграційної служби України, з відповіді якої, отриманої судом 03.12.2025, встановлено, що за наявною в ДМС інформацією відомостей щодо місця проживання, Мохаммада ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (ч. 10 ст. 28 ЦПК України).

Реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (пункт 12 ч. 1 ст. 2 Закону України Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно виданого 18.03.2025 Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Ісламської Республіки Афганістан.

Частиною 1 ст. 497 ЦПК України передбачено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Зокрема, Закон України «Про міжнародне приватне право» застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Означена норма Закону України «Про міжнародне приватне право» не передбачає, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про позбавлення батьківських прав, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються.

Як вказано в рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24), фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

До позовної заяви не долучено жодних документів, які б підтверджували, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача була АДРЕСА_1 .

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачці необхідно усунути недоліки, які має позовна заява, а саме: в позовній заяві на виконання вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та задля визначення підсудності справи зазначити та надати докази того, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування в Україні відповідача ОСОБА_2 була територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області, чи докази того, що місцезнаходженням майна відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області, або докази того, що місцем постійного заняття (роботи) відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області; навести обґрунтування підсудності справи Баришівському районному суду Київської області з урахуванням норм Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексузобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Зважаючи на все вищевикладене, керуючись ст. 175-177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї апарату Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, про позбавлення батьківських прав залишити без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачці, що якщо вона усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважатиметься поданою у день первинного її подання до суду та буде прийнята до розгляду. У випадку не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачці.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху надіслати ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА