КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4919/2025 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Неупокоєвої Наталії Костянтинівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Зазначила, що з травня 2006 року вона і ОСОБА_2 проживали разом як одна сім`я, вели спільне господарство, мали спільні побут та відпочинок. Під час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні відносини не склались, зокрема, через жорстоке ставлення відповідача до неї та дітей. З вересня 2015 року вони почали проживати окремо. На момент звернення до суду вона разом із дітьми проживає у Відні (Австрія), в той час як відповідач проживає в Україні. Через жорстоке ставлення відповідача до неї та дітей вона вимушена була звернутися за захистом прав неповнолітніх до Суду з цивільних справ у м.Відень Австрія щодо опіки над дітьми. Постановою Верховного Суду Австрійська Республіка у справі про опіку над дітьми від 05.05.2017 року відповідач був позбавлений права на опіку над дітьми та таке право було передано їй. Відповідач самоусунувся від покладених на нього як батька обов`язків, життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не виявляє батьківських почуттів у достатньому для дітей обсязі, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Позивачка ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вересні 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із самостійним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї з аналогічних підстав, що були визначені у позові ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено без розгляду

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 та позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Прийнявши позов ОСОБА_3 до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції відразу закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, чим позбавив сторін подати клопотання та відзив. В судовому засіданні суд не вирішив питання щодо можливості продовження слухання справи за відсутності ОСОБА_2 та представника органу опіки та піклування, не допитав свідків. Явка свідків у судове засідання не була забезпечена тільки з тих підстав, що судом не було встановлено порядок розгляду справи та дослідження доказів. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 про жорстоке ставлення ОСОБА_2 до неї та дітей, що підтверджуються рішенням районного суду міста Відень, Австрійська республіка від 18 липня 2016 року по справі № 3 0 18/16-х-10, яким було встановлено факти погроз з боку відповідача та зобов`язано його уникати зустрічей і контактів із заявниками. Постановою районного суду району Дьоблін від 13 січня 2017 року по справі № 1 PS 70116а -70 про опіку над неповнолітніми дітьми, встановлено, що ОСОБА_3 через погрози взагалі боїться відповідача. Звертає увагу на те, що з 2015 року ОСОБА_2 не бере участь в вихованні дітей, не бере участь в їх матеріальному забезпеченні тощо. Останній раз з питань встановлення графіку спілкування з дітьми відповідач звертався до Служби у справах дітей в 2015 році. В липні 2017 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей з заявою про розшук дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , хоча йому було добре відомо про їх місце перебування. У 2018 році ОСОБА_2 ініціював майновий спір про поділ спільного сумісного майна подружжя, подавши відповідний позов до Печерського районного суду м. Києва. Розгляд даної справи також триває вже чотири роки, але відповідач не вчинив жодних дій для встановлення контакту з дітьми та встановлення регламенту зустрічей з ними.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Служби в справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, допитавши за клопотанням учасників судового розгляду свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (актовий запис №3392),свідоцтва про народження НОМЕР_2 (актовий запис № 1), ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11, 12 т. 1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Відповідно до довідки Гостинного комплексу «Пуща-Лісова» від 14 квітня 2016 року, у період з 2008 року по 2012 року ОСОБА_2 разом із родиною ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали в комплексі (а.с. 80 т. 1).

20 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою щодо участі у спілкуванні з малолітніми дітьми.

Листом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 серпня 2015 року, ОСОБА_2 було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо участі батька у спілкуванні з малолітніми дітьми (а.с. 52 т. 1).

Листом від 17 вересня 2025 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила ОСОБА_2 , що під час проведення обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , дітей в помешканні не було, зі слів представника матері дітей ОСОБА_11 малолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 разом із матір`ю ОСОБА_1 в обстежуваній квартирі не проживають (а.с. 53 т. 3).

З листа Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 вересня 2015 року вбачається, що питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі батька у спілкуванні з дітьми двічі виносилось на розгляд Комісії з питань захисту дітей. Розглянути по суті питання не вдалося, оскільки мати дітей ОСОБА_1 на засідання жодного разу не з`явилась, пояснень та заперечень не надала. Зі слів ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 діти разом із матір`ю перебувають за межами України (а.с. 55 т. 1).

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 подала до Дніпровського районного суду м.Києва позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, посилаючись на його жорстоку поведінку щодо себе та дітей, окреме проживання з вересня 2015 року її та дітей в Австрії, усунення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

З наданих ОСОБА_1 до позову документів вбачається, що 18 травня 2015 року вона зверталася до Шевченківського РУ ГУНП в м. Києві із заявою, що протягом тривалого часу ОСОБА_2 словесно та в письмовій формі погрожував їй вбивством.

Постановою Шевченківського РУ ГУНП в м. Києві від 19 грудня 2015 року кримінальне провадження внесене за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР від 18 травня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 111 т. 1).

18 травня 2015 року ОСОБА_1 також зверталася до Шевченківського РУ ГУНП в м. Києві із заявою, що з січня 2011 року по лютий 2012 року ОСОБА_2 заволодів її грошовими коштами, спричинивши їй матеріальні збитки в особливо великих розмірах.

Постановою Шевченківського РУ ГУНП в м. Києві від 19 грудня 2015 року кримінальне провадження, внесене за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР від 18 травня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 204-208 т. 1).

13 червня 2017 року ОСОБА_2 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації подав заяву про розшук неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2007 року народження, та ОСОБА_4 , 2010 року народження (а.с. 56, 57 т. 1).

Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження обстави, викладених у позові про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, долучила копію рішення Окружного суду м. Відень Австрійської Республіки від 18 липня 2016 року в справі № 3 С 18/16х-10, яким ОСОБА_2 видано тимчасову заборону перебувати у наведених місцях перебування ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , строком на один рік (а.с. 188-191 т. 1)

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Верховного Суду Австрійська Республіка у справі про опіку над дітьми від 05 травня 2017 року №43R 77/17t ОСОБА_2 тимчасово був позбавлений права на опіку над дітьми та таке право тимчасово було передано ОСОБА_3 (а.с. 13-28 т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі № 755/18662/16-к, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 296 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 209-210 т. 1).

У зв`язку з розглядом судом позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 21 грудня 2020 року повідомила, що ОСОБА_1 разом із неповнолітніми дітьми фактично перебувають на території Австрії в м. Відень. Діючи в межах чинного законодавства України, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування не має правових підстав для підготовки висновку до суду щодо врегулювання спору, зважаючи на фактичну відсутність дітей на території Печерського району та неможливість розглянути питання по суті. Служба просила прийняти рішення по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів та в інтересах дитини в межах чинного законодавства України (а.с. 42 т. 1).

В листі від 24 жовтня 2024 року № 105/38-1600 Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації зазначила, що 10 вересня 2024 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були направлені запрошення до служби з проханням надати документи, необхідні для повноцінного розгляду зазначеного питання на засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. Станом на 23 жовтня 2024 року до Служби ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не з`явились, документів не подали, у зв`язку з чим підготувати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неможливо (а.с. 212 т. 2).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про позбавлення відповідача батьківських прав.

Усунувши допущені процесуальні порушення суду першої інстанції в частині недопиту заявлених сторонами свідків, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання,приниженні людської гідності дитини тощо (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

При цьому, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Зважаючи на це, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В ході розгляду позовних вимог ОСОБА_1 судом встановлено, що з 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхали проживати до Австрії, де перебувають до цього часу.

На підтвердження підстав позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачка посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, жорстоке поводження з дітьми. Як доказ позивачка надала копію рішення Окружного суду м. Відень Австрійської Республіки від 18 липня 2016 року в справі № 3 С 18/16х-10, яким видано тимчасову заборону ОСОБА_2 перебувати у наведених місцях перебування ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ОСОБА_15 строком на один рік, постанови Верховного Суду Австрійська Республіка у справі про опіку над дітьми від 05 травня 2017 року №43R 77/17t, відповідно до якого ОСОБА_2 тимчасово був позбавлений права на опіку над дітьми та таке право тимчасово було передано ОСОБА_3 . Також ОСОБА_1 надала суду копію медичного висновку невропатолога - доктора медицини ОСОБА_18 , спеціалісту у галузі психіатрії, неврології від 16 серпня 2015 року, а також копії процесуальних рішень Шевченківським РУ ГУНП в м. Києві в 2015 році за результатом розгляду її звернень щодо висловлення ОСОБА_2 на її адресу погроз, а також заволодіння ним її грошовими коштами.

Надані ОСОБА_1 письмові докази не є належними та достатніми на підтвердження фактів жорстокого поводження ОСОБА_2 з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ухилення від виконання ним обов`язків по вихованню дитини.

Рішення Окружного суду м. Відень Австрійської Республіки від 18 липня 2016 року та постанова Верховного Суду Австрійська Республіка від 05 травня 2017 року не є преюдиційними для даної справи. Рішення про надання дозволу на виконання вказаних рішень на території України не ухвалювалося. Крім того, вказані документи стосуються подій, що мали місце з 2015 по 2017 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією не було надано суду висновку щодо вирішення спору про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через неможливість те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не з`явилися на засідання комісії, не надали органу опіки та піклування жодних документів. Будучи зацікавленою у результатах розгляду поданого позову, ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження поважності причин, які перешкоджали їй з`явитися до органу опіки та піклування або надати свої пояснення дистанційно, а також надати органу опіки та піклування докази на підтвердження підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Судом встановлено, що до виникнення конфліктних ситуацій та виїзду ОСОБА_3 за кордон, певний період ОСОБА_2 проживав разом з ОСОБА_3 та дітьми.

Допитані судом свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_19 пояснили, що надавали лікарські послуги ОСОБА_20 і добре знають її батьків. ОСОБА_16 відвідувала лікарські заклади у супроводі батька і матері. Найчастіше дитину супроводжував батько - ОСОБА_2 . Свідки характеризували відносини ОСОБА_3 і батька як чудові, лагідні, доброзичливі. Слідів тілесних ушкоджень на ОСОБА_12 вони жодного разу не бачили, дитина не скаржилася на жорстоке поводження до неї батька. Свідок ОСОБА_7 повідомила, що до неї як сімейного лікаря у 2015 році у супроводі батька ОСОБА_2 прийшла ОСОБА_16 на консультацію з приводу вірусної хвороби. При обстеженні ОСОБА_12 їй стало відомо, що та приїхала з Відня. В подальшому ОСОБА_16 її не відвідувала.

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що працювала хатньою робітницею в родині ОСОБА_21 і ОСОБА_22 2-3 рази на тиждень з 2013 по 2014 рік по АДРЕСА_2 . Її робочий час був з 8.30 до 18 години. Жодного разу ОСОБА_2 не ображав свою дочку ОСОБА_12 , не підвищував на неї голос, завжди був лагідним. Він завжди відвозив її на заняття гімнастикою. Жодних випадків жорстокого поводження з боку ОСОБА_2 відносно дітей не було. ОСОБА_2 завжди був з дітьми, а ОСОБА_23 періодично їздила у відрядження. Після 2015 року вона цю сім`ю не бачила.

Допитана судом свідок ОСОБА_10 показала, що є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_16 є її хресницею. Останній раз вона бачила ОСОБА_24 в січні 2015 року у Відені. Характеризує взаємовідносини ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_12 як теплі, лагідні. Жодного разу не бачила у ОСОБА_12 слідів побиття. ОСОБА_12 ніколи не скаржилася на жорстоке поводження батька. До 2015 року ОСОБА_2 забезпечував своїй дочці подорожі, медичне обслуговування та спортивні заняття. Вважає, що спілкування ОСОБА_22 з дітьми було перервано насильно ОСОБА_25 . ОСОБА_23 і діти за спільним з ОСОБА_22 рішенням поїхали до Австрії у 2015 році з метою продовження ОСОБА_12 навчання за кордоном. З 2017 року ОСОБА_24 вона не бачила. ОСОБА_2 повідомляв їй, що його дочка ОСОБА_12 подала також позов про позбавлення батьківських прав. Вважає, що на ОСОБА_12 чинить психологічний тиск її матір - ОСОБА_23 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що мати позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_26 є свекрухою. З слів свекрухи і ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 бив їх. Вона особисто бачила ОСОБА_27 влітку з синцями. Вона спілкується з ОСОБА_25 і її дітьми, відвідує їх у Відені. Знає, що через складний психічний стан з ОСОБА_28 працює психолог. ОСОБА_16 розповідала їй, що її батько ударив брата ОСОБА_29 , коли дізнався, що він не його біологічний син. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_22 переслідував її у Відені. ОСОБА_22 не допомагає матеріально ОСОБА_21 , вона самостійно утримує дітей. ОСОБА_23 казала їй, що ОСОБА_22 проник в її квартиру з метою побачити дітей і в подальшому вона виявила, що зникли її коштовності. Особисто ОСОБА_22 і його дітей свідок не бачила.

Допитана судом свідок ОСОБА_6 показала суду, що була допитана як свідок у австрійському суді за клопотанням ОСОБА_1 . ОСОБА_30 є її колишнім чоловіком і вона вважає його садистом. Останній раз бачила ОСОБА_22 і ОСОБА_24 , коли дитині було п`ять років. Знає, що ОСОБА_12 не бажає спілкуватися з батьком, оскільки його боїться.

Надавши оцінку показам допитаних в суді апеляційної інстанції свідків, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 законним та обґрунтованим. Надані позивачкою ОСОБА_1 письмові докази не доводять обставини, з якими СК України пов`язує можливість позбавлення батьківських прав. Допитані свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про обставини жорстокого поводження ОСОБА_22 знають зі слів позивачки. Разом з тим, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є очевидцями спілкування ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_12 . Наголошують на теплих і чуйних відносинах ОСОБА_2 і його дочки ОСОБА_12 , його дбайливому ставленні до дитини.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву,до якого долучив фото спільного дозвілля з родиною до виникнення конфліктів з ОСОБА_3 та виїзду її до Австрії. Наголошував на тому, що любить свою дочку і має велике бажання спілкуватися з нею, приймати участь у вихованні.

За результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Неупокоєвої Наталії Костянтинівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.