Справа № 216/848/24
провадження №2/216/356/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гайтко Л.А.

за участю секретаря судового засідання Маленької Т.О.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за уточненою заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривому Розі ради, про визнання права власності за набувальною давністю , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з 05.02.2024 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривому Розі ради, про визнання права власності за набувальною давністю.

Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на 5/20 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м. житловою площею 46,1 кв.м., яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Провадження у справі було відкрито 09.02.2025 року.

Ухвалами суду від 09.02.2024 року та 19.11.2024 року були витребувані докази по справі.

Згідно розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Інни Подгородньої № 693/24 від 26.12.2024 року, у зв`язку з Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, яким суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, канцелярії суду здійснити повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024 року, справу передано для розгляду судді Гайтко Л.А., та ухвалою суду від 27.12.2024 року прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження.

06.02.2025 року представником позивача адвокатом Примаковим К.О. було подано уточнену позовну заяву, та заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, уточнену позовну заяву підтримує та просить задовольнити.

Представник Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривому Розі ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення справи по суті.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 15/20 частини трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м. житловою площею 46,1 кв.м., з яких: 8/20 частини квартири належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері від 26.09.2018 року, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Соболєвою Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №839.

Зазначена 8/20 частина квартири належала матері позивача на підставі Договору дарування від 15.10.2010 року.

7/20 частини квартири належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 22.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Стюрко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 356. Зазначену частину квартири ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_4 , яка проживала та проживає в с. Заградівка, Високопільського району, Херсонської області.

В зазначеній квартирі ОСОБА_1 проживав з матір`ю ще з 2011 року, хоч і зареєстрований за іншою адресою.

Коли ОСОБА_1 з мамою стали проживати в зазначеній квартирі то користувалися 2-ма кімнатами, одна із яких належала ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , як власниця 7/20 частини квартири в квартирі не мешкала взагалі, тому коли ОСОБА_1 дізнався, що вона є власником, знайшов її і вона погодилася продати свою частку, оскільки ця частка їй потрібна не була.

Спірна квартира є трьохкімнатною, ОСОБА_1 користується 2-ма кімнатами, а третя кімната стоїть замкнута.

За час життя матері ОСОБА_5 , вони дізналися від житлової обслуговуючий організації, що 5/20 частини квартири АДРЕСА_1 , до складу якої входить замкнута кімната, належить ОСОБА_2 (за даними «Сітісервіс КР» по батькові ОСОБА_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак ОСОБА_1 та його мати за своє життя, цю людину ніколи не бачили, намагалися знайти її родичів, які б могли прийняти спадщину, щоб у них викупити 5/20 частини квартири, однак нікого не найшли.

Позивач ОСОБА_1 обслуговує та доглядає квартиру, змінив в квартирі труби водопостачання, поставив лічильник на воду, встановив нові газові прилади, оскільки старі вийшли з ладу. Кухня, ванна кімната, до яких підведена водо та газопостачання знаходиться у спільній сумісній власності, однак у зв`язку з тим, що немає власника 5/20 частини квартири позивачу ОСОБА_1 приходиться особисто утримувати усю квартиру у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 на сьогоднішній час не може у власника 5/20 частини квартири викупити цю частку, а також подати до суду позов з питання припинення за нею власності у відповідності до ст. 365 ЦК України (припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників), оскільки вона померла і не має до кого подавати позов , та не має особи на чиє ім`я класти грошові кошти на депозит.

Територіальна громада також не зверталася з позовом до суду, що до відумерлої спадщини.

ОСОБА_1 на сьогоднішній час добросовісно сплачує комунальні платежі за всю квартиру, та з жовтня 2011 року оскільки вважає що сума комунальних платежів вже більша ніж вартість 5/20 частини квартири. ОСОБА_1 утримує усю квартиру в належному стані, робить в квартирі поточні ремонти. Позивач вважає, що не отримавши свідоцтва про право на спадщину, не користуючись частиною квартири, не сплачуючи за неї комунальні платежі, власники квартири фактично відмовилися від неї.

Відповідно до відомостей зі спадкового реєстру після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справи не заводилася, ніхто зі спадкоємців з заявою про прийняття спадщини не звертався.

З КП ДОР «Криворізьке БТІ» надійшла відповідь, згідно до якої за ОСОБА_2 право власності на 5/20 частини квартири не значиться.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав 19.10.2005 року за ОСОБА_2 зареєстровано 5/20 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , 21.009.2005 року Управлянням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради.

Викладені у заяві обставини підтверджуються матеріалами справи.

За таких підстав за рішенням суду ОСОБА_1 може та бажає отримати право власності на 5/20 частину квартири у відповідності до ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Велика Палата Верховного суду в своїй Постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17 зазначає, що:

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Верховний суд в своїй Постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 552/1354/18 зазначає, що за набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребування якого власнику було відмовлено.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки ОСОБА_1 з 2011 року добросовісно відкрито та безперервно володіє фактично усім житловим приміщенням: квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,6 кв.м. житловою площею 46,1 кв.м.,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 76, 81, 109, 141, 264-265 ЦПК України, ст. 344 ЦК України,119 ЗК України, суд -

УХВАЛИВ :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 5/20 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,6 кв.м. житловою площею 46,1 кв.м., яка належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Суддя: Л.А. ГАЙТКО