КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/6053/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5092/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року представник позивача АТ КБ «Сенс Банк» - Мужик Н.Т. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором 501379517 у розмірі 265 735,45 грн. та судовий збір (т. 1 а.с. 1-4).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.10.2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501379517. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позивачу кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку неявки позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів отримання від банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, що становить 265 735,45 грн. та складається з: 172 758,07 грн. - суми заборгованості за кредитом, 92977,38 грн. - суми відсотків за користування кредитом.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс-Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року (т. 1 а.с. 1-4).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501379517 від 26.10.2021 у розмірі 265 735,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 3986,03 грн. (т. 1 а.с. 204-206).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення (т. 1 а.с. 217-227).

На обґрунтування скарги зазначала, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильно застосовано норми матеріального права.

В матеріалах справи міститься не підписана споживачем оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року (а.с. 24-27), також у справі відсутній договір, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні. Акцепт на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб та договір не були надані на ознайомлення споживачу банківського кредиту, не підписані останнім.

В судовому засіданні відповідач повідомила суд про бажання отримати кредит у розмірі 100 000 грн. З пропозицією отримати кредит у розмірі 100 000 грн. було звернення до банку. Банк відкрив відповідачу картковий рахунок і перерахував на нього 170 000 грн., проте, така сума і на таких умовах не було погоджено сторонами.

Відповідач не заперечувала про отримання кредиту, хоча у непогодженій сумі, і не в правовий спосіб, без укладання договору, без погодження сторонами розміру кредиту, без узгодження процентної ставки та строку повернення кредиту. Відповідач зверталась до банку з метою врегулювання спору, що підтверджується заявою від 25.08.2024 року до банку, заявою від 29.05.2024, 27.08.2024 року до суду та заявою до банку.

Посилалась на Закон України від 10.06.2023 року № 3156-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг» згідно з яким у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 30 днів після його припинення чи скасування грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у такому порядку та з дотриманням таких умов: договір про споживчий кредит не забезпечено заставою (іпотекою); відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження; місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання споживача (зокрема, якщо споживач є особою, яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована територія України, включені до у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; споживач одночасно відповідає таким критеріям: станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача наявне невиконане грошове зобов`язання (прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав) перед кредитором або новим кредитором (далі - кредитор), крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача; станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.

Так, споживач не мала заборгованості по кредиту, адже 23.11.2021, 21.12.2021, 27.01.2021, сплатила за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом від 01.08.2024 року. Банк не розглянув пропозицію споживача, а суд не звернув увагу на Закон України від 10.06.2023 року № 3156-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг».

Вказувала, що згідно розрахунку заборгованості за кредитом від 01.08.2024 року, отриманим відповідачем від позивача, що узгоджується із доказом, наданим позивачем, розмір заборгованості на дату 14.09.2023 року є іншим. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом від 01.08.2024 року загальна сума заборгованості станом на 26.09.2023 року становить 86 265,96 грн., що є меншим від 92 977, 38 грн. на 7 711,42 грн., тобто на 17.09.2023 року розрахунок заборгованості повинен бути ще меншим.

Звертала увагу, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, наявна лише оферта, не підписана відповідачем, оскільки сума кредиту і проценти не були узгодження сторонами. Обґрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.01.2021 року № 501379517 укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» посилається на своє бажання, як на право правонаступника, без надання доказів укладення договору, якого в природі не існувало. Позивач до суду не подає Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Альфа-Банк», оскільки такі не були розміщені на сайті, не надає тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи не містить підтверджень, що Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Альфа-Банк» та Тарифи були наявні в банку, що вони надавались відповідачу, вона їх прочитала, розуміла та погодилась з ними, оскільки відповідач навіть не підписала оферту, а лише виявила своє бажання на отримання кредиту у розмірі 100 000 грн., усі інші дії здійснив банк. Електронна роздруківка оферти без підпису відповідача повністю підтверджує відсутність волевиявлення споживача і дій однієї сторони (,банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни у електронні документи та правила споживчого кредитування.

Стверджувала, що бажала отримати кредит в розмірі 100 000 грн., а тому не підписала оферту на 178 000 грн., не підписувала анкету-заяву, додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, не була ознайомлена та не підписувала договір, який в природі відсутній.

Вказувала, що враховуючи, що відповідачу не було надано паспорт споживчого кредиту, який є пропозиціє. До укладення кредитного договору, та який має інформативний характер для споживача, можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту відсутні (т. 1 а.с. 217-227).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник - адвокат Муляр А.М. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач АТ «Сенс Банк» про розгляд справи апеляційним судом 27 лютого 2025 року був сповіщений 18 лютого 2025 року врученням повідомлення уповноваженому представнику АТ «Сенс Банк» - Якимчук Н.А., про що є відмітка працівників пошти про вручення та штемпель Банку про прийняття адресатом поштового відправлення суду (т. 1 а.с. 249 т. 2 а.с. 1-2).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що згідно з офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, ОСОБА_1 запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту, сума кредиту 178 000 грн., фіксована процентна ставка 35 % річних, строк кредиту 60 місяців, кошти надаються для власних потреб, спосіб видачі - переказ на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а.с. 24-27).

АТ «Альфа-Банк» прийняло вищевказану пропозицію ОСОБА_1 шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування споживчого кредиту № 501379517 (т. 1 а.с. 28-30).

До позовної заяви долучено Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, а саме Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг (т. 1 а.с. 31).

Згідно меморіального ордеру № 651548626 від 26.10.2021 року, АТ «Альфа-Банк» здійснено перерахування коштів у розмірі 178 000 грн., призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором № 501379517 від 26.10.2021 року (т. 1 а.с. 23).

У виписці АТ «Альфа-Банк» по особовим рахункам за період з 26.10.2021 по 14.09.2023 року відображається перелік операцій та зазначено відомості про щодо надання кредиту за кредитним договором № 501379517 від 26.10.2021 року у розмірі 178 000 грн. (т. 1 а.с. 9-22).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501379517 від 26.10.2021 року вбачається, що станом на 14.09.2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 265 735,45 грн., з яких: 172 758,07 грн. - заборгованість за кредитом, 92 977,38 - заборгованість по відсотках (т. 1 а.с. 33).

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року (т. 1 а.с. 39-65).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що 26.10.2021 року між АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501379517, на підставі якої останній було видано кредит у розмір 178 000 грн. з фіксованою процентною ставкою 35% річних, проте ОСОБА_1 не виконувала належним чином своїх зобов`язань за вказаним договором внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 265 735,45 грн. та складається з: 172 758,07 грн. - суми заборгованості за кредитом, 92977,38 грн. - суми відсотків за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору.

Колегія суддів не в повному обсязі погодилась з даним висновком суду першої інстанції.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підписана оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, кредитний договір не укладався, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, сума кредиту 178 000 грн., фіксована процентна ставка 35 % річних, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту - 26 жовтня 2026 року (т. 1 а.с. 24-27).

Того ж дня, банк акцептував пропозицію на наведених у оферті умовах (т. 1 а.с. 28-30).

З виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що позивачем надано кредит за кредитним договором № 501379517 від 26.10.2021 року у розмірі 178 000 грн. (т. 1 а.с. 9-22).

Відповідач користувалась кредитними коштами та частково погашала заборгованість за договором, що вбачається із виписки по рахунку з кредитною карткою, що у свою чергу підтверджує факт укладення кредитного договору.

При цьому, остання не заперечувала, що кредитний рахунок, на який було здійснено перерахування кредитних коштів належить їй та не заперечувала факту користування кредитними коштами.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до суду першої інстанції відповідачка надсилала заяви, в яких зазначала, що неодноразово намагалась вирішити питання повернення кредиту за договором № 501379517 з банком, але жодних пропозицій щодо спрощення або лояльності, враховуючи ситуацію в країні, не отримала (а.с. 169). При цьому, надавала до суду копію заяви пояснення по кредиту адресованої голові правління АТ «Сенс Банк» від ОСОБА_1 , в якій остання просила розглянути питання щодо спрощення кредитних зобов`язань та надати реальну можливість погашення заборгованості за кредитним договором № 501379517, посилаючись на певні обставини (т. 1 а.с. 194-196).

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 визнавала факт укладення між нею та АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року (оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року).

Цих обставин відповідач ОСОБА_1 не заперечувала і в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 6)

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26.10.2021 року, яка того ж дня, акцептована банком на наведених у оферті умовах, визначено фіксовану процентну ставку 35 % річних, тобто сторонами було погоджено процентну ставку, відтак, колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що матеріали справи не містять підтвердження, що сторонами не було погоджено істотних умов договору, зокрема, щодо застосування процентної ставки.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо реструктуризації заборгованості за вказаним кредитним договором не підтверджено належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до статті 17 Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII) кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

Так, відповідно до п.7? розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 30 днів після його припинення чи скасування грошові зобов`язання за укладеними до 24 лютого 2022 року з фінансовими установами (крім кредитних спілок) договорами про споживчий кредит підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу споживача або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у такому порядку та з дотриманням таких умов:

1) договір про споживчий кредит не забезпечено заставою (іпотекою);

2) відсутнє судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення із споживача заборгованості за договором про такий споживчий кредит або відповідне виконавче провадження;

3) місцем постійного проживання або покинутим місцем постійного проживання споживача (зокрема, якщо споживач є особою, яка взята на облік як внутрішньо переміщена особа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) є територія України, на якій ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупована, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;

4) споживач одночасно відповідає таким критеріям:

а) станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей нарахування процентів за споживчими кредитами під час воєнного стану та удосконалення державного регулювання у сфері фінансових послуг" та станом на дату подання заяви про реструктуризацію у споживача наявне невиконане грошове зобов`язання (прострочене грошове зобов`язання та/або грошове зобов`язання, строк сплати якого не настав) перед кредитором або новим кредитором (далі - кредитор), крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя у зв`язку з виконанням ним зобов`язань споживача;

б) станом на 23 лютого 2022 року у споживача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, яке споживач згідно з договором про споживчий кредит зобов`язаний сплатити не пізніше 23 лютого 2022 року, або якщо споживачем внесено кошти на погашення заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі простроченої заборгованості, що існувала станом на 23 лютого 2022 року, чи таку прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

5) додатково до критеріїв, зазначених у підпункті 4 цього пункту, споживач на дату подання заяви про реструктуризацію відповідає хоча б одному з таких критеріїв:

а) державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога, у тому числі виплачена (надана) міжнародними благодійними організаціями (їх філіями, представництвами), є єдиним джерелом доходу споживача та членів його сім`ї;

б) споживач є батьком чи матір`ю багатодітної сім`ї, які отримують субсидію на оплату житлово-комунальних послуг;

в) споживач або член його сім`ї є особою з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до пунктів 10-16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а нарахований за три місяці до дати подання заяви про реструктуризацію середньомісячний сукупний дохід споживача та членів його сім`ї не перевищує двох мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня року, в якому подано заяву про реструктуризацію;

6) реструктуризація грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит здійснюється за заявою про проведення реструктуризації, що подається кредитору у паперовій або електронній формі відповідно до вимог, визначених Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", споживачем або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається реєстрованим поштовим відправленням чи електронною поштою.

Останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 26.08.2022 року, проте з заявою до Банку з пропозицією спрощення кредитних зобов`язань, скасування відсотків та погашення залишку кредиту вона звернулась лише 28.05.2024 року, тобто після відкриття провадження у справі (т. 1 а.с. 33, 194-197).

Матеріали справи не містять, та апелянтом не надано доказів того, що вона чи її представник звертались до АТ «Сенс Банк» з письмовою заявою щодо реструктуризації боргу та їм було відмовлено до моменту звернення банку з позовом до суду.

Щодо розміру кредитної заборгованості.

Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору.

За умовами змісту надісланої ОСОБА_1 оферти та акцепту такої Банком, споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням (т. 1 а.с. 24-25, 28-30).

Тобто, вказаними умовами гарантуються права споживача на дострокове повернення отриманих у кредит коштів, однак, не містить умов, за якими кредитору (Банку) надається право достроково вимагати повернення всієї суми отриманого кредиту до спливу кредитного Договору і погодженого сторонами строку виконання зобов`язань позичальником, тобто положень закріплених у ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Апеляційним судом встановлено, що із підписаних позивачем та відповідачем умов оферти, а також паспорту споживчого кредитування, анкети-заяви, не вбачається, що сторони обумовили право кредитодавця на дострокове повернення кредитних коштів.

Керуючись положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», а також враховуючи відсутність в укладеному договорі умови про право кредитодавця достроково вимагати повернення наданих кредитних коштів, а також враховуючи, що кінцевим терміном кредитування визначено 26 жовтня 2026 року, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги банку про стягнення достроково всієї суми заборгованості, навіть тієї, строк погашення якої ще не настав на час розгляду справи апеляційним судом, є недоведеними і безпідставними.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 509/4771/14 (провадження № 61-15459св23) і підстав відступу від таких у цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає.

За умовами укладеного сторонами кредитного Договору, сторони погоди строк його виконання і дату повернення кредиту - 26 жовтня 2026 року (т. 1 а.с. 24-27).

До позовної заяви Банк додав копію вимоги про усунення порушень від 26 жовтня 2021 року, за якою вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом. Поряд з цим, ОСОБА_1 заперечувала факт отримання вказаної вимоги, а в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази отримання вказаної вимоги позичальником ОСОБА_1 , відсутні в справі і погоджені і підписані сторонами умови кредитного Договору за яким факт направлення такої вимоги мав би вважатись належним повідомленням боржника тощо (т. 1 а.с. 37-38, 71-83 )

Із наданого банком до районного суду розрахунку заборгованості, станом на 14 вересня 2023 року розмір заборгованості становить 16 054 грн. 37 коп. за тілом кредиту та 92 977 грн. 38 коп. заборгованості за процентами (а.с. 33).

Будь-яких нових доказів на спростування наданих Банком доказів часткового виконання кредитних зобов`язань і виконання договірних зобов`язань у повному чи частковому обсязі відповідач ОСОБА_1 до суду не надала, вказаний розрахунок не спростувала.

Відтак, оскільки відповідач умови договору виконувала неналежним чином, не сплачувала визначені графіком щомісячні платежі, у зв`язку із чим за період з 26 листопада 2021 року і станом на 14 вересня 2023 року утворилась заборгованість 16 054 грн. 37 коп. за тілом кредиту та 92 977 грн. 38 коп. за процентами, тому зазначена заборгованість строк сплати якої настав, в межах заявлених Банком позовних вимог, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

В решті частини позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне відмовити як заявлені передчасно, оскільки термін дії договору та термін виконання зобов`язань за вказаним договором (до 26.10.2026 року) не настав.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказане та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судового збору.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (41,03 %) - 1 635,46 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та з позивача на користь відповідачки (58,97%) 3 525,83 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним сплата якого підтверджується доказами по справі (т. 1 а.с. 8, 244).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 501379517 від 26 жовтня 2021 року в розмірі: 16 054 грн. 37 коп. за тілом кредиту та 92 977 грн. 38 коп. за процентами.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства АТ «Сенс Банк» () судовий збір у розмірі 1 635,46 грн. за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3 525,83 грн. за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 10 березня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова