ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 05 вересня 2025 року про відмову у видачі судового наказу, у складі судді Приваліхіної А.І., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Чечелівського районного суду м.Дніпра від 05 вересня 2025 року у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відмовлено, на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, зокрема, невідповідності заяви вимогам ст. 163 ЦПК України (а.с.22).

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.26-28).

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги суду про необхідність доведення заявником факту проживання дитини разом із заявником є безпідставними, оскільки вона звернулась до суду із заявою, поданою в порядку наказного провадження та ст. 161 ЦПК України.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно із частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що заявницею не вказані у заяві відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін та не надано підтвердження проживання дитини разом із заявником.

Ухвалюючи про відмову у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції вважав, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України

З таким висновком суду та обставинами справи колегія суддів повністю не погоджується.

Так, згідно статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

До заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Як встановлено колегією суддів, заява ОСОБА_1 містить прізвища, ім`я та по батькові заявника та боржника, із зазначенням їх дати народження і РНОКПП, зареєстрованого місця проживання та фактичного їх місця знаходження, номери телефонів і електронну адресу сторін, як фізичних осіб.

Колегія суддів наголошує, що, за загальною нормою ч.6 ст. 14 ЦПК України, передбачений перелік осіб, які в обов`язковому порядку повинні мати електронний кабінет та реєстрацію у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), а інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Заяву подано у паперовому вигляді безпосередньо до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку та підписано особисто заявником ОСОБА_1 , тому такі підстави, передбачені ст. 163 ЦПК України, як наявність чи відсутність електронного кабінету у сторін є, в розумінні висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц, надмірним формалізмом, де зазначено, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Тож, звертаючись до суду у паперовому вигляді, у заявника ОСОБА_1 відсутній обов`язок реєстрації у такій системі обміну документами, а, відтак, і відсутні підстави для зазначення наявності чи відсутності електронного кабінету у цій заяві.

Також судом першої інстанції помилково не було взято до уваги подані заявником письмові докази щодо проживання дитини разом із матір`ю за адресою фактичного місця проживання як АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, наданими у копії, з Єдиного вебпорталу державних послуг Дія, які є офіційним підтвердженням держави відповідних фактів (а.с.9,11).

За таких встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про невідповідність вимог оскаржуваної ухвали дійсним обставинам справи та наданим письмовим доказам заявником.

Колегія суддів повністю погоджується з усіма доводами скаржника та вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають діючому законодавству і спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, не врахувавши вищенаведеного, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали Чечелівського районного суду м.Дніпра від 05 вересня 2025 року та застосування п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, з направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття наказного провадження.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 05 вересня 2025 року скасувати та направити справу № 206/4178/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , для вирішення питання відкриття наказного провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна