ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/195/24Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/159/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/195/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 06 грудня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, апелянт) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка), третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , у зв`язку з чим Максимівською сільською радою Збаразького району Тернопільської області 13 грудня 1980 року вчинено актовий запис про народження № 25. В графі батько зазначено « ОСОБА_1 ». Через зайнятість позивач часто перебував у тривалих відрядженнях. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та був похований в с.Максимівка, Збаразького району Тернопільської області. В 2023 році позивач узгодив з відповідачкою перепоховання ОСОБА_5 в м.Тернополі. Рішенням Максимівської сільської ради надано дозвіл на перепоховання. Під час підготовки місця перепоховання відповідачка повідомила, що батько ОСОБА_6 - не позивач, оскільки син зачатий під час перебування позивача у відрядженні. Для позивача має істотне значення, чи дійсно ОСОБА_6 є його сином.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису №25 від 13 грудня 1980 року, складеного Максимівською сільською радою Збаразького району Тернопільської області про народження ОСОБА_5

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок судової посмертної молекулярногенетичної експертизи Львівського НДЕКЦ МВС України про № СЕ-19/114-24/7827-БД від 26 червня 2024 року є неправильним, експерт не дослідив всіх обставин. Крім того, Львівським НДЕКЦ МВС України відмовлено ОСОБА_1 надати оригінал висновку експерта № СЕ-19/114-24/7827-БД від 26 червня 2024 року.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

21 липня 1979 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб в Максимівській сільській раді, про що зроблено запис №18, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 21 липня 1979 року Збаразьким ЗАГС (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_2 , виданим повторно 04 лютого 2020 року Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), відповідний актовий запис №25, батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 18 років помер ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 17 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області.

Рішенням Виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області від 28 листопада 2023 року №349, надано дозвіл ОСОБА_1 на здійснення перепоховання останків померлого ОСОБА_5 (а.с.8-9).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2024 року задоволено клопотання позивача про призначення судової посмертної молекулярно-генетичної експертизи та призначено проведення у даній справі судову посмертну молекулярно-генетичну експертизу (а.с. 40-42).

За змістом висновку експерта № СЕ-19/114-24/7827-БД від 26 червня 2024 року, ОСОБА_5 , фрагмент кістки з трупа якого надано на дослідження, може бути біологічним сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність даної події становить 99.999999999% (а.с.77-86).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

У частинах першій та третій статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява №3451/05).

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

У розділі VII Прикінцеві положення СК України законодавець не передбачив правил, аналогічних положенням абзацу 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому заборона, запроваджена частиною третьою статті 136 СК України щодо неприпустимості оспорювання батьківства після досягнення дитиною повноліття немає зворотної дії в часі.

Якщо актовий запис про народження дитини вчинений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , то при його оспоренні застосовуються відповідні положення КпШС.

Походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків (стаття 52 КпШС, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них (стаття 54 КпШС, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис (частина перша статті 56 КпШС, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Законодавство про шлюб та сім`ю передбачало презумпцію про те, що батьком дитини жінки, яка перебуває у шлюбі, є не хтось інший, а її чоловік та допускало оспорювання запису в якості батька дитини для виправлення можливих помилок. В інтересах дитини, стаття 56 КпШС встановлювала нетривалий річний строк для оспорювання вказаного запису, обчислюваний з того часу, коли особі стало або повинно було стати відомо про проведений запис та не пов`язувала право на оспорювання батьківства з досягненням дитиною повноліття.

В КпШС не було передбачено заборону на оспорювання актового запису після досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки актовий запис № 25 про народження ОСОБА_5 вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану до 01 січня 2004 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, позивачем в обґрунтування своїх вимог до позовної заяви додано лише копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про народження смерть, довідку про надання дозволу на перепоховання померлого.

У справі № 607/195/24 за ухвалою суду проведено посмертну судову молекулярногенетичну експертизу. Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-24/7827-БД від 26 червня 2024 року, ОСОБА_5 , фрагмент кістки з трупа якого надано на дослідження може бути біологічним сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ймовірність даної події становить 99.999999999%.

Таким чином, припущення позивача про те, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_5 , об`єктивно нічим не підтверджені.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що висновок посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи позивачем не спростовано та жодних інших доказів позивачем на підтвердження воїх позовних суду не надано.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо оспорювання батьківства та виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до не згоди із висновком судового експерта Львівського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/114-24/7827-БД від 26 червня 2024 року, який відповідає вимогам статті 102 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 11 березня 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак