ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/3959/24
Номер провадження 22-ц/818/727/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

представника заявників адвоката Зарицької К. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року в складі судді Зелінської І.В. по справі № 641/3959/24 за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради про призначення другого опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою про призначення другого опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 , заінтересована особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 та рідним братом ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним, батька ОСОБА_2 призначено над ним опікуном.

На теперішній час ОСОБА_2 через похилий вік та стан здоров`я не може у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна над недієздатним, у зв`язку з чим просили призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , другим опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення другого опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявниками не надано доказів неможливості повного чи часткового виконання обов`язків опікуном ОСОБА_2 щодо підопічного ОСОБА_3 , у зв`язку з чим підстави для призначення другого опікуна відсутні.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Зарицька Катерина Юріївна, до суду апеляційної інстанції подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви є необґрунтованими, оскільки підставою для залишення заяви без задоволення зазначено лише те, що заявник є особою чоловічої статті та впровадженні у країні військового стану.

Введення військового стану на території України не обмежує право заявника на реалізацію опікунських прав над недієздатним братом, який потребує забезпечення особистих немайнових і майнових прав, постійної опіки та допомоги.

Судом першої інстанції не враховано висновки Управління соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, відповідно до яких органом опіки та піклування було перевірено відповідність заявника вимогам чинного законодавства, не встановлено будь-яких обмежень щодо призначення заявника опікуном.

В судове засідання апеляційного суду представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради, а також Кісельов М. А. не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 06 березня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради отримано 12 листопада 2024 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.101).

ОСОБА_3 отримано 17 листопада 2024 року в електронному кабінеті (том 1, а.с.107).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника адвоката Зарицьку К. Ю., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2013 року по справі № 2034/2-0-161/11 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатним. Опікуном над недієздатним ОСОБА_3 призначено ОСОБА_2 (а.с.16-17)

Батьком недієздатного ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 є рідним братом недієздатного (а. с. 19, 20)

Відповідно до довідки до акту МСЕК серії 12 ААБ № 268503 від 15 січня 2020 року, ОСОБА_3 з 01 січня 2020 року встановлено другу групу інвалідності безстроково (а. с. 18).

Згідно з поданням органу опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради від 14 серпня 2024 року за № К-3-12758/0/1-24.08-31-254/0/166-24, ОСОБА_1 мешкає разом зі своїм рідним братом, здійснює піклування, догляд, лікування.Умови проживання майбутнього опікуна та недієздатного вивчені, що підтверджується копією акту обстеження житлово-побутових умов.Протипоказань для призначення ОСОБА_1 другим опікуном не має, що підтверджується копією висновку про стан здоров`я з КНП «Міська студентська лікарня» Харківської міської ради від 29 травня 2024 року, копією довідки з КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 21 травня 2024 року, копією довідки з КНП «Міський психоневрологічний диспансер № З» Харківської міської ради від 21 травня 2024 року.Інші особи із заявою про призначення їх опікунами над ОСОБА_3 не звертались. Опікунська рада адміністрації Слобідського району Харківської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , другим опікуном над своїм рідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36-39).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи

(у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).

Системно проаналізувавши зміст частини 1 статті 60 ЦК України та частини 1 статті 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня

2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Обґрунтовуючи заяву про необхідність призначення другого опікуна заявники зазначали, що через похилий вік та стан здоров`я ОСОБА_2 не може в повному обсязі виконувати обов`язки опікуна. Він потребує належного піклування та догляду за собою, а подальше прогресування захворювань може взагалі призвести до унеможливлення виконання функцій опікуна, у зв`язку з чим наявні підстави для призначення другого опікуна, який наразі фактично здійснює догляд над недієздатним ОСОБА_3 .

Між тим, заявниками не надано доказів, що за станом здоров`я ОСОБА_2 не має можливості виконувати обов`язки опікуна. Сам по собі факт наявності захворювань не є беззаперечним доказом неможливості виконання обов`язків, покладених рішенням суду.

Будь-яких доказів щодо неналежного виконання опікуном ОСОБА_2 обов`язків щодо опіки над психічнохворим сином ОСОБА_3 у матеріалах справи немає, як і доказів необхідності звільнення опікуна від його повноважень через невідповідність (неможливість виконання обов`язків). Не надано доказів і того, що ОСОБА_2 звертався до суду чи органу опіки та піклування із заявою про звільнення його від повноважень опікуна.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про призначення опікуна з вище зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року справа № 742/887/23 (провадження № 61-3316св24).

Щодо посилання заявника на висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення його опікуном, то суд керується таким.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 496/4271/16-а (провадження № 11-606апп18) рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі.

Отже, саме по собі поданням органу опіки та піклування Виконавчого комітету Харківської міської ради від 14 серпня 2024 року без врахування обставин по справі не є безумовною підставою для задоволення заяви.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина