ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Дніпра від 17 вересня 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви, у складі судді Петуніна І.В., у справі № 932/5114/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Дніпра перебуває цивільна справа за позовною заявою ТОВ Дніпровські енергетичні послуги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Дніпра від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 45).

10 вересня 2025 року до суду із зустрічним позовом звернулася ОСОБА_1 , який пред`явлений до ТОВ Дніпровські енергетичні послуги, де зустрічний позивач просить, зокрема, задовольнити вимогу зустрічного позову про залишення без задоволення вимоги за позовною заявою ТОВ Дніпровські енергетичні послуги (а.с.67-87).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Дніпра від 17 вересня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ Дніпровські енергетичні послуги про залишення без задоволення позовних вимог повернуто. Копію зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи (а.с.138).

Ухвала суду мотивована тим, що у зустрічному позові ОСОБА_1 просила поновити пропущений процесуальний строк, оскільки існували істотні перешкоди, труднощі для вчинення цієї процесуальної дії і він пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що вона з 14 серпня 2025 року по 29 серпня 2025 року перебувала за межами міста Дніпра та України. Вона не отримувала копії позовної заяви з додатками. Її представник ОСОБА_3 тільки 19 серпня 2025 року отримав копію ухвали від 22 липня 2025 року та ознайомився з матеріалами справи. Суд першої інстанції наголосив, що заяву, яка викладена у зустрічному позові про продовження строку для подання зустрічної позовної заяви, подана відповідачем ОСОБА_1 17 вересня 2025 року, тобто вже після закінчення строку, який закінчився 20 серпня 2025 року, що є порушенням ч.1 ст. 193 ЦПК України, а за ч.3 ст. 194 ЦПК України така зустрічна позовна заява повертається позивачеві.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 у жовтні 2025 року звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 142-149).

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції щодо повернення зустрічного позову, адже існують поважні причини пропуску такого строку, про що вона зазначала суду першої інстанції. Також вважає, що строк подання зустрічного позову закінчується не 20 серпня 2025 року, як зазначив в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, а 03 вересня 2025 року, оскільки її представник отримав ухвалу у приміщенні суду лише 19 серпня 2025 року, тому і відзив стороною відповідача поданий у строку, визначений ст. 178 ЦПК України та отриманий 04 вересня 2025 року і прийнятий судом до розгляду. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання відповідача щодо про поновлення пропущеного строку на подання зустрічного позову, створив умови нерівності процесуальних прав учасників судового процесу, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Позивач своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції встановив, що відповідач за первісним позовом пропустила строк на звернення до суду із зустрічним позовом, встановленим для подання відзиву на позову в силу ст. 178 ЦПК України, враховуючи, що ОСОБА_1 отримала вказану ухвалу суду 05 серпня 2025 року згідно поштового повідомлення. Таким чином, строк подання зустрічної позовної заяви закінчився 20 серпня 2025 року. Разом із позовом ОСОБА_1 заявила про поновлення такого процесуального строку, однак суд першої інстанції, в силу ч.3 ст. 127 ЦПК України, вважав пропущеним строк і для подання такої заяви, оскільки така заява повинна була подаватись до 20 серпня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позову строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позову строк для подання відзиву.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом,якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19, провадження № 11-24апп21).

Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів наголошує, що провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Дніпра від 22 липня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження. Також, ухвалою судді про відкриття провадження у справі відповідачці визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Зазначена ухвала отримана ОСОБА_1 05 серпня 2025 року (а.с.48), про що особисто поставила свій підпис у поштовому рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

19 серпня 2025 року за заявою від імені ОСОБА_1 про видачу копії ухвали від 22 липня 2025 року видано копію позовної заяви та ухвали суду від 22 липня 2025 року ОСОБА_3 , як представнику ОСОБА_1 за довіреністю (а.с.51).

04 вересня 2025 року судом зареєстровано надходження від відповідачки відзиву на позовну заяву, який засобами поштового зв`язку надісланий нею 02 вересня 2025 року (а.с.53-58).

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 подана 10 вересня 2025 року безпосередньо до Шевченківського районного суду м. Дніпра, у відповідності до штампа суду (а.с.67).

Колегія суддів наголошує, що до заяви від імені ОСОБА_1 від 19 серпня 2025 року її представником не подавалась довіреність на представлення її інтересів в суді ОСОБА_3 , як і відсутня така довіреність в матеріалах справи, тому вважати, що чинний представник відповідача ОСОБА_1 належним чином отримав копії ухвали суду колегія суддів вважає недоцільним та необґрунтованим, що спростовує доводи скаржника про зміну перебігу процесуального строку з 19 серпня 2025 року.

Таким чином, колегія суддів встановила, що сторона відповідача у справі скористалась своїм правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та подала відзив на позов ТОВ Дніпровські енергетичні послуги, тоді як за ч.1 ст. 193 ЦПК України своєчасно не скористалась та пропустила встановлений процесуальний строк, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником жодним належним доказом.

Разом з цим належить відзначити, що, заявляючи у зустрічному позові заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання зустрічного позову, скаржник посилається на те, що вона у період з 14 серпня 2025 року по 29 серпня 2025 року перебувала за межами України та не могла своєчасно подати зустрічний позов. Однак, така заява за правилами ч.2,3 ст. 127 ЦПК України, подається та розглядається судом до закінчення процесуального строку, який підлягає продовженню.

При цьому, отримавши 05 серпня 2025 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скаржник мала щонайменш 9 днів до свого вибуття з країни на підготовку, зокрема, такої заяви про поновлення строку на подання зустрічного позову та належне оформлення документального підтвердження дійсного та офіційного представника в суді для отримання та подачі документів.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначаючи про те, що скаржник не спростувала будь-якими належними доказами встановлення судом першої інстанції факту порушення нею процесуального строку як на подання заяви про поновлення строку, так і на подання зустрічної позовної заяви у строк, встановлений для подання відзиву на позову. Також не довела істотності перешкод, що завадили їй звернутись до суду з цим питанням своєчасно, враховуючи, що відзив на позов поданий значно раніше, ніж її зустрічна позовна заява, при цьому будучи достеменно обізнаною про встановлені строки в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 22 липня 2025 року.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що зустрічний позов поданий з пропуском процесуального строку, встановленого ст. 178, 193 ЦПК України, застосувавши наслідки пропуску цього строку, передбачені ст. 126,127 ЦПК України, дійшов правомірного висновку про неможливість прийняття зустрічного позову до розгляду, а, відтак, і дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову заявникові.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367-369, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Дніпра від 17 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна