Справа № 279/6275/25
Номер рядка звіту 35
Провадження № 2/279/2848/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2025 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 до ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за надання послуг управління будинком,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 25567,86 гривень та понесених судових витрат, зазначивши, що неповнолітній ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Управління вказаним будинком здійснюється управителем на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного відповідно до ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та "Про житлово-комунальні послуги." Вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні КВЖРЕП №1 та відповідно до договору №23/уп.жф від 01.06.2019 року. Відповідач користується послугами позивача, однак оплату за отримані послуги вчасно не проводив, тому утворилась заборгованість, яка за період з 01.03.2019 по 01.10.2025 р.р. становить 25567,86 грн.. Просив стягнути з відповідачів на користь КВЖРЕП №1 борг за наданні послуги з управління будинком у розмірі 25567,86 грн. та понесені судові витрати в сумі 2270,00 грн..

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомленим про судовий розгляд, копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримав 19.11.2025 року, відзив на позов, інших заяв, заперечень чи клопотань не надав.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_1 з 18.03.2019 року є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно. Вказана квартира знаходиться в багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Таким чином, на момент переходу права власності ОСОБА_1 був малолітнім, а отже не мав повної цивільної дієздатність. Відповідальність батьків неповнолітньої дитини за порушення умов договору є субсидіарна (додаткова).

Частинами 1-2 статті 32 ЦК передбачено, що фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має неповна цивільна дієздатність. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом (ч. 1 ст. 59 ЦПК України).

За приписами п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Як передбачено статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Стаття 33 ЦК України передбачає, що неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Суд приходить до висновку, що відносини щодо майна неповнолітніх осіб визначаються нормами сімейного законодавства. Неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб.

Тобто, будучи власником неповнолітній ОСОБА_1 не здатен здійснювати свої права самостійно, оскільки має неповну цивільну дієздатність.

Згідно з ч. 2 ст. 619 ЦК України до пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач усвідомлює те, що ОСОБА_1 є неповнолітнім та зазначає у якості її законного представника ОСОБА_2 ..

На час утворення вказаної заборгованості та розгляду справи відповідач ОСОБА_1 є неповнолітнім, тому не здатен здійснювати свої права самостійно у повному обсязі та виконувати свої грошові зобов`язання.

Тому, відповідно, відповідач ОСОБА_1 не може бути відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.12 Закону України "Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку", витрати на управління багатоквартирним будинком включають: витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку та інше. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток, якщо рішенням зборів співвласник або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Статтею 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) ; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд(заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст.14,16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Статтями 20,21 вказаного Закону визначені права та обов`язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Статтею 29 Закону передбачено надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою особою.

Зобов`язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладено, як на виконавця, так і споживача (ст.21 Закону).

Аналізуючи наведені судом норми закону, можна дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність укладеного між сторонами у письмовій формі договору про надання послуг не є підставою виконавцю житлово-комунальних послуг не проводити нарахування оплати за послуги та не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №206/1148/16-ц від 14.01.2019 року, у справі №712/8916/17 від 13.06.2019 року.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору № 23/уп.жф від 01.06.2019 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який укладено між КВЖРЕП №1 в особі Городничого П.О. та співвласників будинку в особі ОСОБА_3 позивач має статус управителя будинком по АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.6 вказаного договору кожен співвланик зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Також договором визначено строки проведення оплати за отримані послуги, тарифи. Договором обумовлено його строк дії, умови продовження дії договору та порядок розірвання договору, відповідальність сторін.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань по Договору до 01.10.2018 року суду не надав.

З особового рахунку № НОМЕР_1 та довідки від 09.10.2025 №885 слідує, що заборгованість за спожиті послуги з управління будинком по квартирі АДРЕСА_1 за період з 01.03.2019 по 01.10.2025 року становить 25567,86 грн., яку відповідач не оспорив та не спростував, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати стягуються з відповідача згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.67,78,162 ЖК України, ст.526 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №1 борг за отримані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 25567 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 86 копійок та судові витрати в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

позивач - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1, місце знаходження: Житомирська область, м. Коростень, вул. Кооперативна, буд. 3-а, ЄДРПОУ - 03343580;

відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Суддя: Невмержицька О.А.