Провадження № 2/643/698/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Броницької М.В.,

за участю секретаря судового засідання Семергей І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника адвоката Бабій Лідії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

встановив:

Представник позивача адвокат Бабій Лідія Володимирівн в інтересах ОСОБА_1 у вересні 2024 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 18.09.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М. за реєстровим номером 2004. Позивач не отримала свій примірник договору, всі документи знаходяться у відповідача. До Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесена відповідна інформація стосовно об`єкта нерухомості, який становив предмет договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладаючи договір, позивач поставила свій власноручний підпис, не читаючи змісту документу, має проблеми із зором. За домовленістю сторін договору, відповідач взяла на себе зобов`язання відвідувати позивача не менше ніж раз на тиждень, у теплу пору року наливати воду в літній душ, допомагати позивачу підтримувати гігієну тіла, придбавати миючі засоби та побутову хімію, приносити готову їжу, оплачувати комунальні послуги, допомагати в побуті. Також сторони домовилися, що позивач зможе жити у частині будинку АДРЕСА_1 , яка після смерті позивача перейде до відповідача.

Свої зобов`язання за договором відповідач виконувала частково, а влітку 2024 відповідач без згоди позивача привезла та заселила до будинку двох своїх родичів та собаку великої породи. Зухвалою поведінкою відповідач обурила позивача, що негативно відобразилася на самопочутті позивача.

Родичі відповідача залишили помешкання, а згодом його залишила і сама відповідач.

Позивач вимушена самостійно оплачувати комунальні послуги, просити допомоги у сусідів та користуватися безоплатним комунальним харчуватися.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.12.2024 за клопотанням представника позивача у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М. (м. Харків, просп. Свободи Людвіга, буд. 35) витребувано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 18.09.2023 та посвідчений нотаріусом за реєстровим номером 2004.

18.12.2024 через канцелярію суду витребовуваний договір надійшов.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.12.2024 підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті, в судове засідання викликано свідків.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 постановлено провести заочний розгляд справи.

У судовому засіданні 05.02.2025 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. У подальшому подала заяву від свого імені та імені позивача про розгляд справи, без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечили.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надали показання, які логічно і системно узгоджуються між собою, взаємодоповнюються та зводяться до наступного. Свідки повідомили суду, що на початку літа 2024 на подвір`ї позивача ОСОБА_1 з`явилися невідомі люди з речами та собакою великої породи. Пробули приблизно тиждень за адресою ОСОБА_1 . На даний час нікого нема, ОСОБА_1 продовжує проживати сама, користується безкоштвовним харчуванням комунального закладу «Харківський ліцей № 23 Харківської міської ради», сусіди надають їй дрібну побутову допомогу.

Відповідач у судові засідання повторно не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Своїм правом на подачу відзиву на позов відповідач не скористалася.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер договірних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що 18.09.2023 між ОСОБА_3 як відчужувачем та ОСОБА_2 як набувачем укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М. за реєстровим номером 2004 (а.с. 93).

На підставі договору рішенням приватного нотаріуса Череватенко О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 69336632 від 18.09.2023 накладено заборону на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щоло об`єкта нерухомого майна (а.с. 25-27).

Згідно п.1. зазначеного Договору відчужувач передає, а набувач отримує у власність квартиру 1/5 частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 51 кв.м., житловою площею 36.1 кв.м, та літ. Б-1 загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., надвірні будівлі: сараї літ. В, З, И; погріби літ. Ж, П, вбиральні літ. Е, К, М; літній душ літ. Н; огорожа № 1-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а набувач зобов`язується забезпечувати відчужувачу утримання та догляд довічно.

Зазначене нерухоме майно належить позивачеві на праві приватної власності на підставі наступних правовстановлюючих документів: 1) 2/15 частики на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 08.08.2008 за р. № 1-1002 (а.с. 94). Право власності зареєстровано 27.08.2008 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 24161857, номер запису 1023 в книзі 1, номер витягу 20028417 від 27.08.2008 а.с. 94. зворот); 2) 1/15 частка на підставі рішення народного суду третього участка Сталінського району м. Харкова 09.02.1959 (а.с. 96. зворот), б/н, право власності зареєстровано 26.12.1950 Харківським міським бюро технічної інвентаризації, записано в реєстрову кадастрову книгу під № 1023, інвентарна справа № 5673 (а.с. 96).

Згідно пункту 5 Договору, відповідач зобов`язалася довічно доглядати позивача, надаючи їй харчування, медикаменти, необхідні лікувальні засоби, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу.

Відповідно до п.12 Договору договір може бути розірваний за згодою сторін, а на випадок невиконання його умов або відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку.

Відповідно до норми ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.07.2024 у справі № 756/11502/21.

Згідно з ч.1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Положення ч.1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У своїй постанові від 24.04.2024 у справі № 754/11230/20 Верховний Суд виснував про те, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Судом встановлено, що з липня 2024 по даний час відповідач припинила виконання своїх договірних зобов`язань. Позивач самостійно оплачує спожиті комунальні послуги, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії рахунків на оплату комунальних послуг та копії квитанцій про їх оплату (а.с. 28-42).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідач з моменту укладення договору довічного утримання, не виконувала передбачених нею обов`язків.

Судом установлено, що згідно з п. 5 договору довічного утримання відповідач зобов`язалася довічно доглядати позивача, надаючи їй харчування, медикаменти, необхідні лікувальні засоби, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу.

Разом з тим, за доводами представника позивача, відповідач не виконувала умови укладеного договору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень ст.ст. 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19.

Крім того, правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 у справі № 752/7190/22.

Таким чином, враховуючи вищевикладене представник позивач вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання з метою відновлення порушених прав та законних інтересів особи, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, під час розгляду справи було встановлено, що факт невиконання умов договору довічного утримання не спростований відповідачем, будь-яких доказів відсутності обставин, наведених представником позивача, чи їх спростування відповідач ОСОБА_2 суду не надала.

З огляду на вищевикладене, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81, 89,141, 223, 258, 263-265, 280, 282, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 18.09.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко Ольгою Миколаївною, за реєстровим номером 2004.

Скасувати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна (заборону на нерухоме майно) на 1/5 частку житлових будинків літ. А-1 та літ. Б-1, накладену рішенням Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Череватенко Ольгою Миколаївною від 18.09.2023, індексний номер 69336632, номер запису обтяження 51769446 від 18.09.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя М.В. Броницька