ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 522/24207/15-ц

провадження № 61-1638св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усачук Олексій Іванович, на постанову Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк», відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про розірвання договору.

Позов обґрунтований тим, що 12 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 692/ФО3.14/023, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредитні кошти у розмірі 210 000,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних, кінцевим терміном повернення заборгованості кредиту 11 лютого 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. 15 січня 2007 року, за умовами якого в іпотеку надано двокімнатну квартиру, загальною площею 118,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За ініціативою банку 25 вересня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду про внесення змін № 1 до кредитного договору від 12 січня 2007 року № 692/ФО3.14/023, за умовами якої процентна ставка за користування кредитом була збільшена до 14,0 % річних. При цьому жодних додаткових угод до іпотечного договору від 15 січня 2007 року укладено не було.

З врахуванням викладеного ОСОБА_2 просила суд:

- розірвати іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. 15 січня 2007 року;

- визнати припиненим у ПАТ «Укрсоцбанк» права іпотеки за укладеним з ОСОБА_2 іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. 15 січня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку надано двокімнатну квартиру, загальною площею 118,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про заборону відчуження

квартири АДРЕСА_2 , що належить

ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження 4360643, що було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна у зв?язку із укладенням іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. 15 січня 2007 року;

- зобов`язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме

майно Одеського міського управління юстиції вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про іпотеку

належної ОСОБА_2 квартири

АДРЕСА_2 і зареєстровану в Державному реєстрі іпотек у зв?язку із укладенням іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. 15 січня 2007 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано іпотечний договір, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений 15 січня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. за реєстровим № 75.

Визнано припиненим у ПАТ «Укрсоцбанк» право іпотекодержателя за укладеним з ОСОБА_4 іпотечним договором, посвідченим 15 січня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. за реєстровим № 75, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Зобов`язано відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про заборону відчуження квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження - 4360643, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у зв`язку із посвідченням 15 січня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. іпотечного договору за реєстровим № 75.

Зобов`язано відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про іпотеку квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 , зареєстрований в Державному реєстрі іпотек у зв`язку із посвідченням 15 січня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. іпотечного договору за реєстровим № 75.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідно до статті 19 Закону України «Про іпотеку» зміни та доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Будь-яке збільшення основного зобов`язання або процентів за основним зобов`язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

В іпотечному договорі сторонами не було передбачено право іпотекодержателя в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за кредитом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства«Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року.

Судове рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у справі наявне повідомлення про вручення 04 грудня 2012 року рекомендованого відправлення ПАТ «Укрсоцбанк» за адресою: м. Одеса, вул. Юрія Олеши, 6, що підтверджується відповідним штампом ПАТ «Укрсоцбанк» та підписом відповідальної особи банку. Приміток, зауважень чи інших дописів з підстав того, що кореспонденцію вручено не представнику Одеської філії банку, а лише представнику відділення банку у повідомленні відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у справі наявні докази, якими підтверджено факт належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Отже, районний суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для визнання поважною причини неявки відповідача у судове засідання, так само не є поважними причина ненадання заперечень і доказів банком, а тому підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції відсутні.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» (до зміниназви - Акціонерне товариство «Альфа-Банк») задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 11 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що припинення іпотечного договору з підстав зміни основного зобов`язання за кредитним договором № 692/Ф03.14/023 без згоди ОСОБА_2 , як майнового поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності іпотекодавця, статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усачук О. І., звернулася через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, просить її скасувати, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не застосував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, від 22 липня 2019 року у справі № 234/3341/15, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16, від 04 листопада 2020 року у справі № 643/7807/13, від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19, від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 311/2121/19.

Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення та надалі з апеляційною скаргою у цій справі діяло недобросовісно, що не сприяло справедливому розгляду справи, та свідчить про грубе зловживання своїми процесуальними правами, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» отримавши ухвалу суду про відкриття провадження та призначення розгляду цієї справи не з`явилося на судовий розгляд та не цікавилося результатом та станом розгляду справи з 2016 року. Зазначаючи у всіх своїх заявах адресу «65014, м. Одеса, вул. Юрія Олеші, 6» та отримуючи всю судову кореспонденцію з великої кількості справ протягом 12 років (з 07 серпня 2006 року до 12 серпня 2022 року) тільки у цій справі стверджує, що ці направлення за вказаною адресою начебто не можуть свідчити про належне повідомлення про розгляд справи.

Крім того, адреса «65014, м. Одеса, вул. Юрія Олеші, 6» публікувалася у офіційних виданнях органів публічної влади (Фонду державного майна України) та розміщалася як на офіційних сайтах так і у друкованих виданнях.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усачук О. І., строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У травні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2025 рокусправу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченоїпунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 692/ФО3.14/023, за умовами якого ОСОБА_3 надано кредитні кошти у розмірі 210 000,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 11 лютого 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В. 15 січня 2007 року, за умовами якого в іпотеку надано двокімнатну квартиру, загальною площею 118,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

25 вересня 2014 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 за ініціативою банку укладено додаткову угоду про внесення змін № 1 до кредитного договору від 12 січня 2007 року № 692/ФО3.14/023, за умовами якої процентна ставка за користування кредитом була збільшена до 14 % річних.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першоюстатті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8

частини першої цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи

пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод

(далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони

і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13,

§ 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одесибуло ухвалено 11 грудня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (набрав чинності 15 грудня

2017 року), а тому при вирішенні питання щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції застосуванню підлягають положення ЦПК України 2004 року.

Згідно з частиною першоюстатті 158 ЦПК України 2004 рокурозгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 рокупередбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їх діяльністю (частина восьма статті 74 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України 2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Апеляційний суд, вказуючи про наявність обов`язкових підстав для скасування заочного рішення і ухвалення нового судового рішення на підставі пункту 3

частини третьої статті 376 ЦПК України, у порушення вищевказаних положень закону не врахував, що 04 грудня 2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» отримав копію позову з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 04 грудня 2015 року (а.с. 28, т. 1).

Разом з тим, Верховний Суд звертає увагу на те, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 04 грудня 2015 року міститься відбиток штемпеля такого змісту - «ПАТ «Укрсоцбанк» м. Одеси 04 грудня 2015 року ОСОБА_5 » та наявний підпис одержувача, а отже, зазначені докази беззаперечно спростовують доводи відповідача про неотримання відповідних документів, які були направлені судом першої інстанції

ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 28, т. 1).

Крім того, апеляційний суд не врахував, що ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2019 року у справі № 522/10355/16

за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки було залучено в якості співвідповідача ОСОБА_1 ,

за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру

АДРЕСА_2 . У вказаному судовому рішенні встановлено, що 07 листопада 2019 року представник АТ «Альфа-Банк», як правонаступник

АТ «Укрсоцбанк», звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу

від 07 грудня 2018 року № 2246 стала новим власником іпотечного майна.

Тобто, у справі № 522/10355/16 АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого

є АТ «Сенс Банк»07 листопада 2019 року подавало заяву про залучення співвідповідача, та стверджувало, що йому відомо про те, що предмет іпотеки відчужено іншій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При розгляді цієї справи № 522/24207/15 АТ «Сенс Банк» вказувало, що про порушення своїх прав йому стало відомо лише у січні 2021 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Отже, вищевказані обставини у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами свідчать, що ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»,

було відомо про розгляд судом спору з ОСОБА_2 щодо договору іпотеки та відповідного нерухомого майна, проте відсутні докази вчинення банком будь-яких процесуальних дій у цій справі протягом значного періоду часу.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі

№ 756/11081/20 зазначила, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 листопада

2024 року у справі № 214/7159/15-ц (провадження № 61-12124св22).

Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2025 рокуу cправі № 908/1450/13,

від 21 травня 2025 року у справі № 715/505/20 (провадження № 61-15266св24) вказав про те, що необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне протягом тривалого часу, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало б порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту.

Статтею 6 Конвенції закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя. Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права, який вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, як вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу «res judicata», тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії»).

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява

№ 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець

(пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)).

Ураховуючи викладене і прецедентну практику ЄСПЛ, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що перегляд заочного рішення суду першої інстанції та його скасування через значний проміжок часу є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду.

Більше того, встановлення у судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.

Водночас, апеляційний суд не перевірив дійсних підстав та обставин подання банком заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції і того, чи буде її задоволення виправданим при обставинах, що настільки змінились з того часу

(у 2018 році відчужено спірне нерухоме майно), і чи відповідатиме це вимогам

пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, при наявності заочного рішення суду про задоволення позову, яке було чинним протягом майже восьми років, у тому числі на час відчуження спірного нерухомого майна, апеляційний суд не перевірив, що в такому випадку порушується принцип правової визначеності у разі його скасування.

Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, при ухваленні рішення, по суті спору, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення під час його перегляду в апеляційному порядку із дуже значним проміжком часу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11 (провадження № 61-8159сво21).

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усіх суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин. Ця вимога ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт і статті З ЦК України). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії. У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі

№ 199/6713/14-ц зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про скасування заочного рішення суду першої інстанції, оскільки не застосував принципу верховенства права та не перевірив вищевказані обставини і доводи заявника та не надав оцінку попередній поведінці банку, не встановив чи є добросовісною така поведінка, з огляду на те, що судове рішення районним судом було ухвалено у 2015 році,

а у 2019 році у справі № 522/10355/16 банк звертався з відповідним клопотанням про залучення нового власника спірного нерухомого майна - предмета іпотеки, проте у цій справі № 522/24207/15 банком було подано апеляційну скаргу лише у 2021 році, тобто майже через шість років після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. Крім того, в апеляційній скарзі банк посилався на те, що про порушення своїх прав довідався у 2021 році.

Також, суду слід врахувати вищевказані обставини щодо набуття у власність

07 грудня 2018 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу

№ 2246 спірного нерухомого майна, про що банк знав з листопада 2019 року.

Таким чином, висновки апеляційного суду про задоволення апеляційної скарги не можуть вважатися такими, що не порушують принцип верховенства права, зокрема пропорційності втручання у права позивача за наслідками спливу значного проміжку часу.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунені за касаційного розгляду справи, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року скасувати, а справу направити новий апеляційний розгляд.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усачук Олексій Іванович, задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

О. М. Ситнік