ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/234/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/12478/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Покотило Юрій Володимирович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року (постановлену суддею Дзюбановським Ю.І.) в справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. звернувся до суду із вказаною заявою про перегляд і скасування заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року, яке ухвалене у цивільній справі №607/12478/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, вважав, що строк пропущений із поважних причин, оскільки про розгляд судом цивільної справи ОСОБА_1 не була повідомлена, у встановлений термін не мала можливості подати заяву про перегляд заочного рішення, копія заочного рішення суду ні відповідачу, ні її представнику не була вручена, а заочне рішення отримане представником відповідача лише 17.12.2024 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

Заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Вказує на помилковість посилання суду на те, що в попередній заяві про перегляд заочного рішення, адвокат Покотило Ю.В. вказував зовсім інші строки отримання копії заочного рішення, оскільки в тій заяві представник відповідача зазначав, що копії повного заочного рішення суду відповідач не отримувала.

Зауважує, що звернувшись вперше із заявою про видачу копії заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду у цій справі, представнику відповідача було видано ухвалу суду від 30 квітня 2024 року, проте копії самого заочного рішення видано не було.

Стверджує, що саме про ці обставини, а не про інші строки отримання копії заочного рішення зазначав представник відповідача у своїй попередній заяві про перегляд заочного рішення, яка була подана ще до отримання копії повного заочного рішення у справі №607/12478/15-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина 2 ст. 369 ЦПК України містить перелік ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В даному переліку є зокрема і ухвала про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2015 року із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 770/38-870-08 в розмірі 15 998,79 дол. США, що згідно з курсом НБУ на 21 травня 2015 року становить 332 977,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 12 674,00 дол. США, що згідно з курсом НБУ - 263 779,68 грн.; заборгованість за відсотками - 2 427,73 дол. США, що згідно з курсом НБУ - 50 527,59 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 371,54 дол. США, що згідно з курсом НБУ - 7 732,64 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 525,52 дол. США, що згідно з курсом НБУ - 10 937,44 грн. Стягнено із ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3 329,77 грн. (т. 1, а. с. 141, 142).

Це рішення набрало чинності та перебувало на примусовому виконанні в органах ДВС, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 29 лютого 2024 року № 49920182 (т. 1, а. с. 53-61).

Із зазначеної інформації відомо, що 27 січня 2016 року головний державний виконавець відкрив виконавче провадження № 49920182, 16 березня 2016 року наклав арешт на майно боржника і цього ж дня за заявою стягувача передав виконавчий лист на виконання до Приватного підприємства «Клініка мікрохірургії ока Медікус», де працювала боржник ОСОБА_1 , шляхом відрахування з її заробітної плати в ПП «Клініка мікрохірургії ока Медікус». 18 березня 2021 року державний виконавець, у зв`язку з переходом боржниці на іншу роботу передав виконавчий документ на виконання до ПП «Амбулаторія загальної практики - сімейної медицини Медікус № 1».

05 грудня 2022 року виконавче провадження зупинено до закінчення служби в Збройних Силах України, оскільки ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 .

Відмовляючи в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю.В. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

Так, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 червня 2024 року вже була постановлена ухвала за наслідками вирішення поданої адвокатом Покотилом Ю.В. аналогічної за змістом заяви про перегляд заочного рішення, яка вступила у законну силу згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, якою ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін.

Окрім цього, колегія суддів акцентує увагу на тому, що постановою Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у цій справі, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю.В. залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року залишено без змін.

Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив: У цій справі суди встановили, що з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 була обізнана про наявність судового рішення, адже із її заробітної плати стягувалась заборгованість за кредитним договором, тому суди обґрунтовано піддали сумніву об`єктивну неможливість відповідачки подати заяву про перегляд заочного рішення значно раніше, хоча б у березні 2016 року.

Установивши відсутність у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Разом з тим, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який є професійним адвокатом, 21 грудня 2024 року вдруге звертається з аналогічною за змістом заявою про перегляд заочного рішення, яка відрізняється від первинної лише посиланням представника відповідачки на те, що копію заочного рішення ним отримано 17 грудня 2024 року, хоча йому було відомо, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність заочного рішення.

Колегія суддів вважає, що така поведінка адвоката суперечить принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається).

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та залишив вказану заяву без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.