П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь», ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у м. Києві, повний текст рішення складений 21 липня 2025 року, ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у м. Києві, у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСББ «Солнєчний луч» звернулося до суду із позовом в якому просило суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 208 402,34 грн., в тому числі: основна заборгованість у розмірі 167 577,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 28 043,67 грн., річні у розмірі 12 781,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСББ «Солнєчний луч» було створено власниками квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 за період з липня 2017 по червень 2020 року був власником квартири АДРЕСА_2 та машиномісця № 4. За період липень - червень 2020 у відповідача утворилась заборгованість за внесками на утримання та ремонт спільного майна будинку у розмірі 83 530,08 грн. та 10 728,14 грн. заборгованість за внесками на утримання паркінгу. Крім того, відповідачу нараховано внесок у Спецфонд для викупу спільного майна у розмірі 5 343,84 грн., який ним не сплачений. За період липень 2017 - червень 2020 у відповідача утворилась заборгованість за внесками на відшкодування витрат теплопостачання у розмірі 59 230,41 грн. та 3 081,68 грн. на відшкодування витрат теплопостачання паркінгу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Містечко Сонячний промінь» основну заборгованість по внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з вересня 2017 по червень 2020 у розмірі 51 376,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У серпні 2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Корець О.Г. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме про вирішення питання про розподіл судових витрат. Представник відповідача просив поновити строк на подання до суду доказів про розмір витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат; просив стягнути з позивача судові витрати, які він поніс, пов`язані з розглядом справи у розмірі 25 019,97 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року заяву представника відповідача про розподіл судових витрат за правничу допомогу залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Містечко Сонячний промінь» основної заборгованості по внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з вересня 2017 по червень 2020 року у розмірі 51 376, 00 грн. та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Містечко Сонячний промінь» основної заборгованості по внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з листопада 2018 по жовтень 2019 у розмірі 26 666,88 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначає, що сума у розмірі 8 232,32 грн., яка вказана в розрахунку суду, це сума загальної заявленої позивачем заборгованості по всіх внесках за період з 01 липня 2017 року по 17 вересня 2017 року по якій сплив строк позовної давності. Частково вона є складовою заборгованості по внеску на утримання та ремонт спільного майна, рішення про розмір якого оформлено протоколом № 1 від 15 травня 2016 року, за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року та частково складовою заборгованості про інших внесках по яких і без того відсутні правові підстави для стягнення. Таким чином, суд першої інстанції вірно встановивши відсутність підстав для стягнення заборгованості по внеску на утримання та ремонт спільного майна, рішення про розмір якого оформлено протоколом № 1 від 15 травня 2016 року, за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року у розмірі 32 941,44 грн., помилково в підсумковому розрахунку включив її до суми боргу, яка підлягає стягненню. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основна заборгованість по внеску на утримання та ремонт спільного майна, рішення про розмір якого оформлено протоколом № 2 від 23 жовтня 2018 року за період з листопада 2018 по жовтень 2019 включно у розмірі 26 666,88 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, суд першої інстанції зазначає, що представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення лише 18 серпня 2025 року, тобто після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Таке твердження суду не відповідає дійсності, адже вказана заява була подана поштовим зв`язком до суду і її копія надіслана позивачу 05 серпня 2025 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, який міститься в матеріалах справи та поштовою накладною і описом вкладення про відправку позивачу. Крім того, у тексті заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, відповідач просив поновити йому строк на подання до суду доказів про розмір витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Проте, з тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд не розглянув клопотання відповідача про поновлення строку на подання до суду доказів про розмір витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Суд першої інстанції вказує, що клопотання (заяви) про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду не подавались - ані під час розгляду справи по суті, ані у п`ятиденний строк після ухвалення рішення. Таке твердження суду спростовується матеріалами справи, адже разом з відзивом на позовну заяву представник ОСОБА_1 подавав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 09 березня 2021 року вих. № 02-09/03/2021 та на виконання ч. 8. ст. 141 ЦПК України подав заяву від 09 березня 2021 року вих. № 03-09/03/2021 про те, що докази понесення судових витрат ОСОБА_1 будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСББ «Містечко Сонячний промінь» просить рішення суду першої інстанції змінити через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Містечко Сонячний промінь» 178 313,87 грн., у тому числі: 138 312,36 грн. основна заборгованість за внесками, 27 595,27 грн. інфляційні втрати, 12 406,24 грн. три відсотки річних.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСББ «Містечко Сонячний промінь», зазначає, що протокол № 1 від 15 травня 2016 року був чинним і на момент ухвалення рішення судом не скасований. Більше того, хоча відповідач і намагався оскаржити це рішення, жодним судовим актом воно не визнавалося недійсним, а отже зберігає повну юридичну силу та породжує для всіх співвласників правові наслідки. Формальні недоліки оформлення протоколу не можуть впливати на дійсність самого рішення, якщо факт його прийняття та волевиявлення співвласників підтверджений. Зазначене рішення 2016 року було реалізоване на практиці на його підставі ОСББ формувало кошториси, нараховувало та збирало внески, здійснювало розрахунки за комунальні послуги. Відповідач також тривалий час не заперечував проти встановлених розмірів внесків і користувався спільним майном, що свідчить про фактичне визнання ним обов`язковості цього рішення. Таким чином, внески за період липень 2017 - жовтень 2018 років мають законну підставу, і відмова суду першої інстанції у стягненні 32 941,44 грн. підлягає перегляду в бік задоволення. Щодо застосування строку позовної давності вказує, що з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року перебіг строку був зупинений на підставі пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (зміни, внесені Законом № 540-ІХ у зв`язку з COVID-19), таким чином, до моменту звернення до суду (вересень 2020 р.) трирічний строк не сплив. Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні інфляційних втрат та 3 % річних, безпідставно послався на відсутність «детального помісячного розрахунку», хоча позивач надав його разом із позовом та заявою про збільшення позовних вимог. Відповідач не може бути звільнений від обов`язку сплачувати внески на відшкодування витрат на теплопостачання, незалежно від факту користування або суб`єктивного бажання, оскільки сам факт підключення його приміщення до єдиної системи створює зобов`язання щодо участі у спільних витратах. Тому висновок суду про відмову у стягненні 59 230,41 грн. (теплопостачання житлових приміщень) та 3 081,68 грн. (паркінг) є помилковим і має бути скасований.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Містечко Сонячний промінь», ОСОБА_1 , вказує, що розмір боргу за яким сплив строк позовної давності визначено, відповідно до поданої позивачем довідки від 15 вересня 2020 року, як суму боргу за липень (4443,25), серпень (2418,56) та 17 днів вересня (1370,51) 2017 року. Також ця сума в розмірі 8 232,32 грн. не підлягає задоволенню, оскільки протокол, яким оформлено рішення Загальних зборів співвласників ОСББ № 1 від 15 травня 2016 року, яким затверджено розмір внеску на утримання та ремонт спільного майна, протокол рішення Загальних зборів співвласників ОСББ, яким затверджено розмір внеску за електроенергію показань загальнобудинкових приладів обліку, протокол рішення Загальних зборів співвласників ОСББ, яким затверджено розмір внеску на утримання паркінгу в матеріалах справи відсутні, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості. Щодо стягнення заборгованості за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року включно у розмірі 32 941,44 грн., зазначає, що як підставу для нарахування заборгованості по цьому внеску позивач надає копію листів опитування співвласників ОСББ, однак самого протоколу рішення Загальних зборів співвласників ОСББ від 15 травня 2016 року № 1 до суду не надано. Тому відсутні підстави вважати, що внесок на утримання та ремонт спільного майна затверджений рішенням Загальних зборів співвласників ОСББ. Також вказує, що позивач просить стягнути інфляційні втрати, проте перевіривши розрахунок, відповідач вказував на те, що його проведено неправильно. ОСББ щомісяця нараховує інфляційні втрати на суму, яка складається з боргу + інфляційні втрати за попередній місяць. Такий розрахунок є незаконним, оскільки ОСББ здійснює повторне нарахування інфляційних втрат на суму боргу кожного місяця. Таким чином, підстави для задоволення інфляційних втрат відсутні. Крім того, нараховані Позивачем 3 % річних та інфляційні втрати не підлягають задоволенню у зв`язку з безпідставністю основного боргу. ОСББ не підтвердило належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за внеском на відшкодування витрат теплопостачання в розмірі 59 230,41 грн. та внеском на відшкодування витрат теплопостачання паркінгу в розмірі 3 081,68 грн. Підстави для стягнення цієї заборгованості відсутні.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСББ «Містечко Сонячний промінь» вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими, вибірковими та спрямованими на спотворення змісту рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального й процесуального права. Водночас ОСББ не погоджується у повній мірі із рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що суд помилково відмовив у стягненні частини заборгованості, інфляційних втрат, 3 % річних та внесків за теплопостачання, неправильно витлумачивши правові наслідки чинних рішень загальних зборів співвласників. Також, вказує, що суд першої інстанції правомірно залишив без розгляду заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, оскільки така заява подана з порушенням строків, встановлених процесуальним законом, та без дотримання обов`язкових передумов, визначених ст. 141 ЦПК України. Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що заява про ухвалення додаткового рішення подана 18 серпня 2025 року, тобто після спливу п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення у справі (19.06.2025 р.). Відповідач не навів жодних доказів чи поважних причин, які б обґрунтовували неможливість подати документи у визначений строк, а тому суд не мав правових підстав поновлювати пропущений процесуальний строк.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги ОСББ «Містечко Сонячний промінь», ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Солнєчний луч» створено власниками квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесено запис за №0002704.

На підставі Акту прийому-передачі майна від 11 липня 2012 року ОСББ «Солнєчний луч» прийняло на баланс: котельню, що розташована в приміщенні, площею 82,4 кв.м. по АДРЕСА_3 ; будинок охорони, що розташований у приміщенні площею 16,3 кв.м. по АДРЕСА_4 ; насосна, що розташована у приміщенні площею 38,7 кв.м. по АДРЕСА_5 ; водозабірна свердловина з насосною станцією, що розташована у приміщенні площею 54,0 кв.м. по АДРЕСА_6 ; трансформаторна підстанція, що розташована у приміщенні площею 50,6 кв.м. по АДРЕСА_7 ; внутрішньоквартальні інженерні мережі, двоканальний ультразвуковий пристрій.

На підставі вказаного акту прийому-передачі майна від 11 липня 2012 року та чинного законодавства України позивач здійснює управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 за період з липня 2017 року по серпень 2020 року був власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 163,4 кв.м. та машиномісця, що підтверджується інформацією з реєстру речових прав на нерухоме майно № 179363605 від 02 вересня 2019 року.

Відповідач частково визнав заборгованість та сплатив її, а саме заборгованість за внесок на утримання та ремонт спільного майна за період 01 листопада 2019 року - 30 червня 2020 року, протокол № 3 від 03 листопада 2019 року в сумі 23 921,76 грн., що підтверджується меморіальним ордером № МВ 66493308 від 03 листопада 2021 року, інфляційні втрати на суму заборгованості за внесок на утримання та ремонт спільного майна за період 01 листопада 2019 року - 30 червня 2020 року, протокол № 3 від 03 листопада 2019 року в сумі 448,40 грн., що підтверджується меморіальним ордером № МВ66498152 від 03 листопада 2021 року, 3% річних на суму заборгованості за внесок на утримання та ремонт спільного майна, протокол № 3 від 03 листопада 2019 року у розмірі 374,47 грн., що підтверджується меморіальним ордером № МВ66499552 та заборгованість за внесок у спецфонд для викупу спільного майна, протокол № 3 від 03 листопада 2019 року у сумі 5 343,84 грн., що підтверджується меморіальним ордером № МВ66494702 від 03 листопада 2021 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути заборгованість з відповідача починаючи з липня 2017, а позов поданий до суду у вересні 2020 року. Тому, суд вважав, що строк позовної давності щодо заборгованості відповідача в період з 01 липня 2017 року по 17 вересня 2017 року у розмірі 8 232,32 грн. (4443,25 + 2418,56 + 1370,51) сплив. Оскільки позивачем не підтверджено затвердження Загальними зборами співвласників ОСББ внеску на утримання та ремонт спільного майна, шляхом надання до суду належним чином завіреної копії рішення Загальних зборів співвласників ОСББ, то суд вважав, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за внесок на утримання та ремонт спільного майна за період з липня 2017 по жовтень 2018 включно у розмірі 32 941,44 грн. Щодо внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з листопада 2018 по жовтень 2019 включно, суд першої інстанції зазначив, що Згідно рішення Загальних зборів співвласників ОСББ оформленого протоколом від 23.10.2018 року № 2, затверджено розмір внеску на утримання та ремонт спільного майна у сумі 13,60 грн. за 1 кв.м. для корпусів 10 та 11 та 10,60 грн за 1 кв.м. для корпусів 3, 8, 9. Основний борг відповідача по цьому внеску становить 26 666,88 грн. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо оплати внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з листопада 2018 року по жовтень 2019 року включно, тому у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 26 666,88 грн. Жодних доказів, які б спростовували розмір нарахованої суми заборгованості, стороною відповідача суду надано не було, а також не подано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань та сплати коштів позивачу за житлово-комунальні послуги. Також, суд першої інстанції врахував заяву позивача про збільшення позовних вимог, та сплату відповідачем частини заборгованості та прийшов до висновку про стягнення основного боргу (внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з вересня 2017 по червень 2020) у розмірі 51 376,00 грн. = (83530,08 грн - 23921,76 грн - 8232,32 грн). Крім того, суд зауважив, що позбавлений можливості вирахувати інфляційні втрати та 3% річних, оскільки позивачем не надано відповідного розрахунку помісячно за вказаний період. Щодо внеску на відшкодування витрат теплопостачання та внеску на відшкодування витрат теплопостачання паркінгу, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано відомості про покази лічильника газу, документи про кількість витрат на виробництво тепла за кожен місяць, документи про площу квартир і паркінгів, а тому у суду відсутня можливість перевірити правильність розрахунку заборгованості. Щодо заборгованості за електроенергію показань загальнобудинкових приладів обліку та внеску на відшкодування витрат спожитої електроенергії та внеску, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано суду рішення Загальних зборів співвласників ОСББ з цього питання чи договорів з постачальниками електроенергії. Також, позивачем не надано документів про загальну кількість споживачів у містечку за період стягнення заборгованості з відповідача та відомості про покази загальнобудинкових лічильників електроенергії та вартість 1 кВт електроенергії за період стягнення. Тому, у суду відсутня можливість перевірити правильність проведених позивачем розрахунків по електроенергії загальнобудинкових приладів. З матеріалів справи незрозуміло наявність у відповідача боргу за електроенергію витрат спожитої електроенергії та внеску в розмірі 2,92 грн.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Так, відповідно до згідно зі статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-III (далі - Закон № 2866-III) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

За ч.ч.1-2 ст. 14 Закону № 2866-III співвласник має право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації. Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників щодо його утримання та управління, визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі -Закон № 417-19).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 417-19 співвласники мають право: 1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; 2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; 3) одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; 4) безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; 5) ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; 6) на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; 7) інші права, визначені законом.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, рішенням Загальних зборів співвласників ОСББ, оформленого протоколом від 15 травня 2016 року № 1, затверджено розмір внеску на утримання та ремонт спільного майна. Зазначене рішення 2016 року було реалізоване на практиці на його підставі ОСББ формувало кошториси, нараховувало та збирало внески, здійснювало розрахунки за комунальні послуги. Таким чином, внески за період липень 2017 - жовтень 2018 років мають законну підставу, і відмова суду першої інстанції у стягненні 32 941,44 грн. підлягає перегляду в бік задоволення.

Однак, як вірно в цій частині зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять рішення Загальних зборів співвласників ОСББ, яким би було затверджено розмір внеску на утримання та ремонт спільного майна та протоколу рішення Загальних зборів співвласників ОСББ від 15 травня 2016 року № 1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81, ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за внесок на утримання та ремонт спільного майна за період з липня 2017 по жовтень 2018 включно у розмірі 32 941,44 грн. через недоведеність позивачем зазначених вимог.

Щодо внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з листопада 2018 по жовтень 2019 включно, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Загальних зборів співвласників ОСББ оформленого протоколом від 23.10.2018 № 2, затверджено розмір внеску на утримання та ремонт спільного майна у сумі 13,60 грн за 1 кв.м. для корпусів 10 та 11 та 10,60 грн за 1 кв.м. для корпусів 3, 8, 9. Основний борг відповідача по цьому внеску становить 26 666,88 грн.

Відповідач не заперечує, щодо наявності у нього вказаної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, період прострочення виконання зобов`язання є період з листопада 2018 року по червень 2020 року включно.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 01.11.2018 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 108,495% (за період Листопад 2018 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 108,495% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 188,77 грн.

У період з 01.12.2018 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 106,997% (за період Грудень 2018 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 106,997% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 155,49 грн.

У період з 01.01.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 106,148% (за період Січень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 106,148% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 136,61 грн.

У період з 01.02.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 105,097% (за період Лютий 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 105,097% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 113,26 грн.

У період з 01.03.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 104,574% (за період Березень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 104,574% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 101,64 грн.

У період з 01.04.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 103,641% (за період Квітень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 103,641% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 80,91 грн.

У період з 01.05.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 102,615% (за період Травень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 102,615% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 58,11 грн.

У період з 01.06.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 101,902% (за період Червень 2019 - Червень 2020)

[Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 101,902% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 42,26 грн.

У період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 102,414% (за період Липень 2019 - Червень 2020)

[Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 102,414% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 53,64 грн.

У період з 01.08.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 103,032% (за період Серпень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 103,032% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 67,37 грн.

У період з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 103,342% (за період Вересень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 103,342% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 74,26 грн.

У період з 01.10.2019 року по 30.06.2020 року індексація на суму 2 222,24 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% = 102,623% (за період Жовтень 2019 - Червень 2020) [Інфляційні нарахування] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 102,623% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 2 222,24 грн. (сума боргу) = 58,30 грн.

Загальна сума інфляційних втрати становить 1 128,62 грн.

В свою чергу, 3% річних розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 01.11.2018 року по 31.12.2018 року - 61 день

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 61 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 11,14 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 66,67 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року - 31 день

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 31 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5,66 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 66,67 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 365 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 66,67 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.02.2019 року по 31.12.2019 року - 334 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 334 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 61,01 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.03.2019 року по 31.12.2019 року - 306 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 306 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 55,89 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.04.2019 року по 31.12.2019 року - 275 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 275 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 50,23 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.05.2019 року по 31.12.2019 року - 245 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 245 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 44,75 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року - 214 днів

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 214 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 39,09 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.07.2019 року по 31.12.2019 року - 184 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 184 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 33,61 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.08.2019 року по 31.12.2019 року - 153 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 153 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 27,95 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.09.2019 року по 31.12.2019 року - 122 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 122 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 22,28 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Період розрахунку: з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року - 92 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 92 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 16,80 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року - 182 дні

[Проценти] = 2 222,24 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 182 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 33,15 грн.

Загальна сума 3% річних становить 966,22 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, підлягають частковому задоволенню, а саме інфляційні втрати у розмірі 1 128,62 грн. та 3% річних у розмірі 966,22 грн. нараховані на не сплачену заборгованість в розмірі 26 666,88 грн.

Щодо заборгованості за електроенергію показань загальнобудинкових приладів обліку, внеску на відшкодування витрат спожитої електроенергії, внеску на відшкодування витрат теплопостачання та внеску на відшкодування витрат теплопостачання паркінгу, то вказані вимоги не підлягають задоволення, оскільки позивач також не довів належними доказами обставини, що підтверджують заявлені ним вимоги, не надавши на їх підтвердження жодного доказу.

Оскаржуючи судове рішення в цій частині та вказуючи в своїй апеляційній скарзі, що формула розрахунку вартості тепла витраченого на опалення квартири та паркінгу затверджена рішенням загальних зборів співвласників ОСББ від 19 жовтня 2019 року, позивач не звернув уваги, що вказане рішення зборів не містить зазначеного ним розрахунку.

Так, у відповідності до п. 5.2 вказаного рішення (т. 1, а.с. 42-43) зборами затверджено порядок визначення вартості компенсації за опалення 1 м.кв. (Додаток 3).

Разом з тим, в порушення вимог ст. 81, 83 ЦПК України, позивач не надав суду вказаного Додатку № 3 в якому міститься затверджена формула розрахунку, який би міг бути перевірений судом.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача з посиланням на не наданий суду розрахунок є безпідставними, оскільки не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як було зазначено вище, недоведені учасником справи обставини справи суд не може вважати доведеними лише тому, що вказаний учасник стверджує про їх наявність.

З зазначених підстав також не підлягають задоволенню вимог позивача про стягнення з відповідача витрат за електроенергію відповідно до показань загальнобудинкових приладів обліку в сумі 5 660,49 грн., внесок на відшкодування витрат споживання електроенергії в сумі 2,92 грн., внесок на утримання паркінгу в суму 10 728,14 грн.

Жодного доказу наявності та обґрунтованості нарахування даних складових заборгованості суду позивачем надано не було.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову в стягненні з відповідача заборгованості по внескам за утримання спільного майна, які як зазначає позивач були розраховані у відповідності до протоколу загальних зборів співвласників ОСББоформлено протоколом № 1 від 15 травня 2016 року, суд першої інстанції керувався взаємно виключними висновками.

Так, вказуючи на недоведеність вказаних вимог, через не надання суду вказаного рішення ОСББ, а відтак і не підтвердження обґрунтованості розміру внеску на якому наполягав позивач, суд першої інстанції частково відмовив в стягненні вказаної заборгованості через пропуск позовної давності.

При цьому суд не звернув уваги, що пропуск строку позовної давності може бути підставою до відмови в задоволенні позовних вимог виключно у разі їх обґрунтованості та доведеності. В іншому випадку позовна давність не може бути застосована.

Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 03.02.2022 року у справі № 758/10335/16-ц.

Також як вірно, вказує відповідач в своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції вказуючи на відсутність підстав до стягнення з відповідача заборгованості в сумі 32 941,44 грн., нарахованої за тарифом, що визначений протоколом № 1 від 15 травня 2016 року, за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року у розмірі помилково в підсумковому розрахунку включив її до суми боргу, стягнувши з відповідача 51 376,00 грн.

Отже, суд першої інстанції повторно застосував протилежні за змістом висновки, а саме вказуючи про відсутність підстав до стягнення з відповідача 32 941,44 грн. заборгованості, стягнув її з останнього, включивши вказану суму в стягнуті 51 376,00 грн.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Щодо ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, апеляційний суд виходить з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду представник відповідача адвокат Корець О.Г. не скористався своїм правом подати до суду докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України, натомість, подав їх разом заявою про ухвалення додаткового рішення лише 18 серпня 2025 року, тобто з порушенням строку, визначеного ч. 8 ст.141 ЦПК України, де такі докази подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та який сплинув, тому заява представника відповідача адвоката Корець О.Г. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи представником відповідача відповідна заява щодо надання доказів понесених витрат у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України була зроблена 11 березня 2021 року. (т 1, а.с. 134-135).

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва було ухвалено 19 червня 2025 року, а тому докази понесення витрат на правову допомогу сторона відповідача повинна була подати до 25 червня 2025 року.

Заява про стягнення витрат на правову допомогу та докази понесених витрат представником відповідача подана 08 серпня 2025 року тобто, зі спливом строків, передбачених положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, у вище зазначеній заяві сторона відповідача просила суд поновити строк для подання доказів про розмір витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи та заяви про ухвалення додаткового рішення.

Зазначене клопотання сторони суд першої інстанції не вирішив, та безпідставно вказав, що відповідач не скористався своїм правом подати до суду докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України.

Отже, у суду були відсутні підстави до залишення заяви без розгляду.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду про залишення заяви без розгляду підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу в суді першої інстанції за заявою відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.

На обґрунтування пропуску строку подання заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу заявник посилався на те, що рішення суду від 19 червня 2025 року, текст якого складено 21 липня 2025 року, відповідач ОСОБА_1 отримав лише 30 липня 2025 року.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини третьої статті 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає за можливе поновити представнику відповідача - адвокату Корець О.Г. строк для подання заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21, згідно яких, у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції надано наступні докази: Договір про надання правової допомоги від 10 квітня 2023 року №10/04/23, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 03 лютого 2023 року, з якого вбачається, що вартість наданих послуг складає 14 720,00 грн., Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 22 травня 2023 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 24 січня 2024 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 25 квітня 2024 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 17 липня 2024 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 24 жовтня 2024 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 11 грудня 2024 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 09 квітня 2025 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 19 червня 2025 року, Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 30 липня 2025 року та платіжні доручення на загальну суму 18 400,00 грн.

При цьому, акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 19 червня 2025 року стосується виключно участі представника в судовому засіданні 19 червня 2025 року в якому він був присутній. Вказаний акт відповідач та його представник не були позбавлені можливості подати в судовому засіданні, з огляду на те, що він не містить фіксації надання стороні будь-якої правової допомоги, окрім участі в судовому засіданні, про яке відповідач та його представник були обізнані завчасно.

Акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 30 липня 2025 року фіксує вартість послуги з складання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, що по своїй сутті правовою допомогою не є.

Так, відповідно до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Надання суду платіжних доручень з оплати стороною послуг з правової допомоги на загальну суму 18 400,00 грн. взагалі не було обов`язковим, оскільки не впливає на вирішення питання стягнення таких витрат судом.

Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, за яким витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт і їх вартості.

Отже, усі необхідні докази, якими відповідач та його представник підтверджували розмір понесених відповідачем судових витрат в суді першої інстанції, існували станом на час ухвалення рішення Голосіївського районного суду м. Києва, а саме станом на 19 червня 2025 року.

Відповідач і його представник не були позбавлені об`єктивної можливості подати їх на стадії ухвалення судового рішення до 19 червня 2025 року включно.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що були відсутні поважні причини, які б надавали стороні відповідача подати заяву про стягнення витрат на правову допомогу в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто на протязі п`яти днів після ухвалення рішення (Постанова Верховного Суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21).

За таких обстави підстав до стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в суді першої інстанції немає.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСББ «Містечко Сонячний промінь» сплатило судовий збір у розмірі 3 127,75 грн. При подачі апеляційної скарги ОСББ «Містечко Сонячний промінь» сплатило судовий збір у розмірі 4 312,13 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (14,09%), а саме у розмірі 440,69 грн. (3127,75*14,09%).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 753,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до відхилених вимог позову (85,91%), а саме у розмірі 3 224,71 грн. (3753,60*85,91%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ОСББ «Містечко Сонячний промінь» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 2 787,02 грн. (3 224,71-440,69).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь», ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року та ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь», місце знаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 37909712, основну заборгованість по внеску на утримання та ремонт спільного майна за період з листопада 2018 року по жовтень 2019 року у розмірі 26 666,88 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 88 копійок, інфляційні витрати у розмірі 1 128,62 (одна тисяча сто двадцять вісім) гривень 62 копійок та 3 відсотки річних розмірі 966,22 (дев`ятсот шістдесят шість) гривень 22 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Корця Олександра Григоровича про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь» витрат на правову допомогу в суді першої інстанції відмовити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Містечко Сонячний промінь», місце знаходження: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 37909712 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 2 803,98 (дві тисячі вісімсот три) гривні 98 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.