ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м.Суми

Справа №590/1100/23

Номер провадження 22-ц/816/480/25

22-ц/816/330/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 28 травня 2024 року та на додаткове рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 02 липня 2024 року ухвалених у складі судді Сатарової О.В. в смт Ямпіль, рішення складене 28 травня 2024 року, додаткове рішення складене 02 липня 2024 року,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі - АТ «Сумигаз») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , вимоги якого заявою від 30 квітня 2024 року уточнило та просило стягнути заборгованість з розподілу природного газу по о/р № НОМЕР_1 в сумі 203,37 грн, а також інфляційні збитки в сумі 171,94 грн та 3% річних в сумі 54,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за адресою по АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Позивач надав відповідачу послугу з розподілу природного газу в межах річної замовленої потужності з урахуванням вимог Кодексу ГРМ, проте відповідач свого обов`язку щодо оплати вартості спожитої послуги у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 203,37 грн. Крім того, позивачем нараховано 171,94 грн інфляційних збитків та 54,94 грн 3% річних. Вказані суми позивач просить стягнути на свою користь, а також вирішити питання розподілу понесених судових витрат.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 28 травня 2024 року у задоволенні позову АТ «Сумигаз» відмовлено.

Додатковим рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 02 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто з АТ «Сумигаз» на користь ОСОБА_1 9000 грн витрат на правничу допомогу та 605,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Сумигаз» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи скарги мотивовані тим, що відповідач дійсно продав третій особі квартиру, проте у державних реєстрах не відображена інформація про дійсного власника квартири, а відтак позов пред`явлено до належного відповідача.

В апеляційній скарзі на додаткове судове рішення АТ «Сумигаз» просить його скасувати в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Вважає, що відповідач не просив суд стягнути витрати за надану правничу допомогу, а просив лише компенсувати судовий збір, тобто суд вийшов за межі заявлених вимог.

В частині компенсації судового збору додаткове рішення не оскаржується, а тому на підставі ч. 1ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

На підставі ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню, а скарга на додаткове судове рішення підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 приєднався до умов договору розподілу природного газу шляхом контрольного зняття показників лічильника газу, а згодом самостійного передання показників лічильника газу та оплати рахунку за квітень 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Станом на 26 липня 2023 року заборгованість за послугами розподілу природного газу споживача ОСОБА_1 становила 2203,37 грн за період з січня 2020 року по липень 2023 року (а.с. 12).

21 червня 20223 року АТ «Сумигаз» надіслало відповідачу досудове попередження про необхідність сплати боргу (зворот а.с. 10, 11).

Згідно з розрахунком суми, на яку збільшується борг внаслідок інфляційних процесів, інфляційні збитки становлять 171,94 грн, а 3% річних - 54,94 грн (а.с.17-18).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 (зворот а.с. 9).

23 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Приватним нотаріусом Оснач Ю.І. до Державного реєстру правочинів внесено відповідний реєстраційний запис (а.с. 70-71).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про те, що оскільки державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_2 не відбулась, тому не підтверджено факт набуття прав на нерухоме майно на момент звернення з позовом, тобто що власником квартири є саме відповідач. Суд вважав, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу квартири питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно було врегульовано досить суперечливо. Зокрема, ЦК України передбачав як державну реєстрацію прав, так і правочинів. За Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01 січня 2013 року. Відтак, суд вважав, що відповідач, який вже не є власником квартири, не є належним відповідачем, а тому відмовив у задоволені позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Водночас, станом на 23 грудня 2010 року, тобто на дату укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, чинна редакція ч. 4 ст. 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції ч. 4 ст. 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (п.п. 4 п. 3 розділу І, пункт 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України).

Вказана суперечність щодо моменту виникнення права власності вирішується на користь пріоритетності норм ЦК України, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17. Зокрема, особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

За вказаних вище обставин доводи апеляційної скарги про те, що у державних реєстрах не відображена інформація про те, що власником квартири є третя особа, тобто що позов пред`явлено до належного відповідача, є безпідставними.

Крім того, третя особа ОСОБА_2 не заперечує факт набуття за договором квартири. Питання невжиття третьою особою дій щодо зміни особового рахунку у зв`язку з набуттям у власність квартири не входить до предмету доказування у цій справі. Позивач, з огляду на встановлені у цій справі обставини, не позбавлений права стягнути борг за спожиті послуги з дійсного власника квартири, пред`явивши відповідний позов.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, який з 23 грудня 2010 року вже не є власником квартири АДРЕСА_2 , тобто не є споживачем послуг з розподілу природного газу з 01 січня 2020 року по 31 липня 2023 року.

Позивач не скористався правом заявити клопотання про залучення дійсного власника квартири співвідповідачем або замінити належного відповідача. В апеляційній скарзі позивач продовжує наполягати, що ОСОБА_1 є належним відповідачем, тобто відсутня ініціатива позивача щодо заміни неналежного відповідача, що з урахуванням принципу диспозитивності є наслідком відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу на рішення суду необхідно залишити без задоволення.

Вирішуючи питання компенсації витрат відповідача за надану адвокатом Бровком Р.М. правничу допомогу, суд вважав доведеним факт надання такої допомоги, проте зменшив її розмір з 13500 грн до 9000 грн, оскільки заявлена сума компенсації є завищеною. Зокрема, суд вважав завищеними та зменшив суми компенсації вартості послуг адвоката з вивчення позову з додатками та заочного рішення (з 1500 грн до 500 грн), за складання заяви про перегляд заочного рішення суду (з 2000 грн до 500 грн), за вивчення письмових заперечень позивача (з 1500 грн до 500 грн) та за підготовку відзиву на позовну заяву (з 1500 грн до 500 грн).

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з вказаними висновками місцевого суду.

Так, факт та обставини надання правничої допомоги відповідачу адвокатом Бровком Р.М. позивачем в апеляційній скарзі не спростовується, проте ставиться під сумнів факт заявлення відповідачем клопотання про компенсацію таких витрат.

Водночас, як передбачено ч. 1 ст. 270 ЦПК України питання про ухвалення додаткового рішення про судові витрати може бути ініційоване як за заявою учасників справи, так і за ініціативою суду. Отже, законних підстав відмовляти у компенсації витрат на правничу допомогу за доводами апеляційної скарги немає, проте суд вважає доцільним зменшити їх розмір.

Колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду про відмову у компенсації витрат за надану правничу допомогу у розмірі 4500 грн. Водночас, решта витрат у розмірі 9000 грн також є завищеною.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

З огляду на те, що справа є нескладною, ціна позову складає 430,25 грн, обсяг та витрачений адвокатом час на виконання робіт є незначним, тому колегія суддів вважає, що співмірною із складністю вирішеного судом питання буде компенсація за рахунок позивача витрат відповідача за надану йому правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

За вказаних вище обставин, додаткове рішення суду на підставі п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення з позивача компенсації за надану правничу допомогу шляхом ї зменшення до 5000 грн.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судове рішення по суті розглянутих позовних вимог залишається без змін, тому новий розподіл витрат по сплаті судового збору не здійснюється.

Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, ціна позову не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на додаткове рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 02 липня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 02 липня 2024 року про компенсацію витрат за надану правничу допомогу змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надану правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов