КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати) з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,-

установив:

У серпні2025 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати) з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Просило суд, стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за надані послуги за період з 01 листопада 2020 року по 01 червня 2025 року в сумі 16700 грн., інфляційних втрат в розмірі 2600,24 грн. та 3% річних в сумі 794,03 грн., що загалом становить 20094,27 грн. та судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року закрито провадження у справі за позовною заявою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплати) з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та без додержання норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що згідно програмно-апаратного комплексу «Нарахування та оплати за житлово-комунальні послуги» по кв. АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 , 19 серпня 2025 отримані оплати в сумі 16600 грн. за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та 4148,48 грн. за послугу з управління багатоквартирним будинком.

Вказувало, що предметом спору за його позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розмірі 16700 грн., інфляційних втрат в розмірі 2600,24 грн. та 3% річних в сумі 794,03 грн.

Проте відповідачами проведено оплату лише основної суми заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 16600 грн.

Зазначає, що спірним періодом за його позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є період з 01 листопада 2020 року по 01 березня 2025 року, а послуга з управління багатоквартирним будинком ним надається з 01 березня 2025 року та не є предметом спору.

Тобто, відповідачами не сплачено інфляційних втрат в розмірі 2600,24 грн. та 3% річних в сумі 794,03 грн.

Таким чином, підстави на закриття провадження у даній справі відсутні.

Просило суд, скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі вчинили дії, спрямовані на повне погашення заборгованості перед позивачем, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що предмет спору у цій справі відсутній.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Так, закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а припинення провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд із цим за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний висновок міститься і в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №456/847/18, від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20, від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц, від 01 березня 2021 року у справі №372/977/19.

Також Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 вказав, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як вбачається з матеріалів справи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулося з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 16700 грн., окрім того просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інфляційні витрати у розмірі 2600,24 грн., 3% річних у розмірі 794,03 грн.

ОСОБА_1 19 серпня 2025 року сплатив заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується квитанцією від 19 серпня 2025 року.

Однак, на час пред`явлення позову між сторонами був наявний спір, щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості.

Спір, щодо заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території припинив своє існування (зник) після надходження позову до суду, у зв`язку з оплатою 19 серпня 2025 року боргу відповідачем ОСОБА_1 , однак спір, щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних не припинився.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відсутні правові підстави для закриття провадження у цій справі з підстав відсутності предмету спору, оскільки встановлені обставин вказують на наявність неврегульованих між сторонами спірних питань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба