КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 367/843/25
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Іванової Наталії Сергіївни на ухвалу судді Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року (суддя Герасименко М.М.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Мейк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

у січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Топ Мейк» вартість матеріального збитку, заподіяного його майну, у розмірі 986 698,53грн, моральної шкоди у розмірі 35 000грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 30 грудня 2024 року він знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де надавав послуги відповідачу з електромонтажних робіт на підставі договору від 23 грудня 2024 року. Приблизно о 14год. всередині будівлі виникла пожежа, внаслідок якої був пошкоджений його автомобіль, який був припаркований неподалік від будівлі.

Позивач зазначав, що 30 грудня 2024 року за даним фактом було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001494, в якому постановою слідчого від 4 січня 2025 року його було визнано потерпілим. У висновку № 45 від 2 січня 2025 року про причини виникнення пожежі вказано, що власником об`єкта пожежі, відповідачем, було порушено вимоги Правил пожежної безпеки в Україні.

Позивач посилався на те, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , вартість завданого йому матеріального збитку становить 986 698,95грн. Крім цього, йому було спричинено сильні душевні страждання, які він зазнав внаслідок даної пожежі і пошкодження його транспортного засобу, тому він оцінює завдану йому моральну шкоду у 35 000грн.

25 січня 2025 року представником позивача - адвокатом Івановою Н.С. було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :01:078:0039, площею 0,4565 га, та кадастровим номером: :01:078:0052, площею 0,1 га, які належать ТОВ «Топ Мейк».

Представник позивача зазначала, що у мережі Інтернет позивач виявив оголошення про продаж належної відповідачу земельної ділянки з кадастровим номером:

:01:078:0039 та зазначена додаткова інформація, що у зв`язку з закриттям виробництва.

Представник позивача посилалася на те, що майну позивача завдана значна матеріальна шкода, тому відчуження майна відповідача унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іванова Н.С. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неврахування висновків Верховного Суду.

Представник позивача вважає, що суддя першої інстанції необґрунтовано застосував до даної заяви завищений стандарт доказування, вимагаючи від позивача довести наявність юридично оформлених обмежень щодо розпорядження майном у відповідача, що вочевидь суперечить правовій природі інституту забезпечення позову у цивільному судочинстві та меті подання даної заяви, яка полягала в запобіганні потенційного відчуження майна відповідача. При цьому, суддею першої інстанції було порушено принцип пропорційності, оскільки від позивача вимагалось доведення фактів, які можуть бути встановлені лише під час розгляду справи. Також, суддею першої інстанції було проігноровано правову позицію Верховного Суду у справі № 904/1934/23, в якій зазначено, що для вжиття заходів забезпечення позову достатньо наявності обґрунтованих побоювань щодо відчуження майна. Крім цього, суддею першої інстанції не було враховано і правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 6 жовтня 2022 року у справі № 905/446/22, в якій зазначено, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення недоцільності та неспівмірності заходів забезпечення позову у справах про стягнення грошових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Топ Мейк» - адвокат Сербінова А.А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, зазначаючи, що саме посилання представника позивача на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також, представник відповідача зазначає, що земельні ділянки, на які просить накласти арешт представник позивача, не є предметом спору у даній справі. Крім цього, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що в майбутньому можуть виникнути труднощі з виконанням рішення у даній справі, оскільки відносно ТОВ «Топ Мейк» відсутні будь-які негативні відомості, товариство не перебуває в реєстрі боржників, стосовно нього відсутні відкриті виконавчі провадження, не порушувалось питання про визнання відповідача банкрутом у судовому порядку, відсутні борги перед контролюючими органами, те саме стосується директора та засновника товариства.

Крім цього, представник відповідача зазначає, що ТОВ «Топ Мейк» також було визнано потерпілим у згаданому представником позивача кримінальному провадженні № 0001494. Більше того, позивач, незаконно використав інформацію, наявну у наданих йому, як потерпілому, витягах з ЄРДР, зокрема ідентифікуючі ознаки земельних ділянок, розголосивши її без дозволу слідчого, прокурора, у зв`язку з чим розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 5 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 387 КК України.

Також, представник відповідача стверджує, що оголошення про продаж земельної ділянки з кадастровим номером: :01:078:0039, про яке зазначала представник позивача, є фейковим, тобто зробленим з номера телефону, який був активний на сайті

розміщення оголошень 23 січня 2025 року, тобто саме тоді, коли позивач ніби то виявив оголошення про яке йде мова, і більше не використовувався, саме ж оголошення 27 січня 2025 року вже зникло з даного сайту після скарги директора товариства. При чому, вказаний в оголошенні номер не належить ні ТОВ «Топ Мейк», ні будь-кому з його працівників, відтак розміщення цього оголошення вочевидь носило шахрайський характер.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Іванова Н.С., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судових повісток - повідомлень до електронних кабінетів, у судове засідання не з`явилися, клопотання про відкладення судового засідання не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ТОВ «Топ Мейк» - адвоката Сербінову А.А., яка проти апеляційної скарги заперечувала,

вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на яку позивач просить накласти арешт, не є предметом спору.

Також суд зазначив, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову про стягнення коштів, з яким звернувся до суду позивач.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків

щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд

повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовані також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 та від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 986 698грн 53коп., яка на його думку, завдана неправомірними діями відповідача.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду докази, які свідчать про пошкодження його майна за участю відповідача, а також докази вартості завданого збитку.

Відповідач вимоги позивача заперечує.

Отже, між сторонами виник майновий спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилалася на те, що майну позивача була завдана значна матеріальна шкода, тому відчуження майна відповідача, зокрема, земельних ділянок, унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З наявних у матеріалах справи витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що відповідачу належать земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :01:078:0039, площею 0,4565 га, та кадастровим номером: :01:078:0052, площею 0,1 га.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За таких обставин, ТОВ «Топ Мейк», як власник земельних ділянок, може розпорядитися своїм майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

У постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову та не наведено належного обґрунтування не врахування доводів позивача.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що через ризик відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді їх арешту, може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову.

Колегія суддів вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, у вигляді арешту майна відповідачаи, є співмірним із заявленими позовними вимогами, враховуючи значний розмір грошових коштів, які просить стягнути з відповідача позивач.

Доводи представника відповідача, що саме посилання представника позивача на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Посилання представника відповідача та суду першої інстанції на те, що земельні ділянки, на які просить накласти арешт представник позивача, не є предметом спору у даній справі, не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, так як вищезазначені норми процесуального права не передбачають, що майно відповідача, на яке накладається арешт у забезпечення позову, повинно бути предметом позову.

При цьому суд не врахував, що між сторонами виник майновий спір і майно відповідача може забезпечити виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Доводи представника відповідача, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що в майбутньому можуть виникнути труднощі з виконанням рішення у даній справі, оскільки відносно ТОВ «Топ Мейк» відсутні будь-які негативні відомості, товариство не перебуває в реєстрі боржників, стосовно нього відсутні відкриті виконавчі провадження, не порушувалось питання про визнання відповідача банкрутом у судовому порядку, відсутні борги перед контролюючими органами, не може бути підставною для відмови у забезпеченні позову.

Крім того, колегія суддів зазначає, що накладення арешту на земельні ділянки, які належать відповідачу, не перешкоджає господарській діяльності відповідача, а також не позбавляє його можливості користуватися цими земельними ділянками.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої

інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у забезпеченні даного позову, неповно встановив обставини справи, не врахував наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванової Наталії Сергіївни задовольнити частково.

Ухвалу судді Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

У забезпечення позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди накласти арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером: :01:078:0039, площею 0,4565 га, та кадастровим номером: :01:078:0052, площею 0,1 га, які належать ТОВ «Топ Мейк».

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає у АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Топ Мейк», , місцезнаходження м. Київ, вул. Івана Їжакевича, 7/10, кв. 38.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук