Справа № 721/392/25
Провадження 2/721/219/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді Стефанко У.Д.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представників відповідачів Маковійчука С. С., Кириляк С. Г.

за участю секретаря судових засідань Серотюк Д. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань №1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу на підставі реституції

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідачів

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу на підставі реституції до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він був власником двох земельних ділянок (паїв) площею 1,2500 га кадастровий номер №:01:001:0232 та площею 1,9800 га кадастровий номер №:01:001:0231, що розташовані в с. Лустун Селятинської сільської ради Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2019 році між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено ряд договорів купівлі продажу нерухомості, які продавала сім`я ОСОБА_5 . Будучи особою похилого віку,при оформленні чергових документів він не звернув уваги на те, що26 вересня 2019 року уповноважив на певні дії відносно вказаних двох земельних ділянок, видавши довіреність на ОСОБА_3 . У серпні 2024 йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 , вступивши у злочинний зговір зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , відчужив останній дані земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу від 18.03.2024 року, які посвідчені приватним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Чернівецької області Штефюк Н. В., реєстраційні номери 672 та 673. Дізнавшись, що договори укладені без його відома та поза його волею, він у жовтні 2024 звернувся до нотаріуса та скасував довіреність.

Вважає, що дані договори були укладені з порушенням норм цивільного законодавства та є незаконними, оскільки повірений ОСОБА_3 здійснив реалізацію земельних ділянок без попередньої узгодженості ціни із ним, як власником, жодних коштів йому не передавав та не відзвітував про вчинені дії. Оціночна вартість земельних ділянок є значно вища ніж зазначена у договорах купівлі-продажу, що свідчить про зловмисну домовленість відповідачів та їх шахрайські дії, та є підставою для визнання недійсними вказаних договорів, а майно, яке незаконно набуте, має бути витребуване у відповідача на його користь.

Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити, на підставі реституції визнати недійсними вищевказані договори купівлі-продажу та здійснити розподіл судових витрат.

20.05.2025 року від відповідача ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук С. С., надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідач ОСОБА_3 у 2019 році, відпочиваючи у Карпатах, зокрема у Путильському районі, скориставшись сайтом OLX, вирішив придбати господарство із земельними ділянками орієнтовною площею 10 га за ціною 30000 доларів США. Вказане оголошення про продаж нерухомого майна, як він пізніше дізнався, було виставлене сином позивача ОСОБА_6 , який при зустрічі підтвердив бажання його родини продати вказане майно та запевнив про наявність правовстановлюючих документів на нього. Пересвідчившись у наявності вказаних документів, сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна, погодивши всі істотні умови.

24.09.2019 у приватного нотаріуса Кокаревої В. М. у смт. Путила Чернівецької області за договорами купівлі-продажу відповідачем ОСОБА_3 у позивача та членів його сім`ї (дружини ОСОБА_7 , сина ОСОБА_8 та невістки ОСОБА_9 ) було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , а також 5 земельних ділянок, одна з яких - для будівництва і обслуговування житлового будинку, чотири для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на те, що у площу 10 га входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паї), через наявність мараторію на продаж таких земель та неможливістю їх відчуження шляхом укладання договорів купівлі-продажу, за тодішньою практикою, сторонами було вирішено та погоджено оформлення позивачем довіреності на вказані земельні ділянки, відповідно до яких, через два дні після укладання вищевказаних договорів купівлі продажу, 26.09.2019, позивачем уповноважено ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, позичку, тощо) на умовах за розсудом уповноваженої особи належними йому на праві власності спірних земельних ділянок на строк 15 років з правом передоручення, з метою вільного розпорядження земельними ділянками та можливістю майбутнього їх переоформлення у разі зняття мараторію. Поряд із вказаними довіреностями, того ж дня позивачем було складено заповіт, відповідно до якого, у разі його смерті, останній заповів вищевказані земельні ділянки відповідачу. Такі ж дії щодо інших двох паїв були вчинені і дружиною позивача. Вказані документи були оформлені з метою надання гарантій сторонам, що у разі зняття мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення ОСОБА_3 зможе вільно розпоряджатись вказаним майном на власний розсуд. Таким чином позивач здійснив всі можливі дії, які спрямовані на відчуження земельних ділянок на користь ОСОБА_3 . Загалом відповідачем ОСОБА_3 було придбано у позивача та членів його сім`ї будинок та 9 земельних ділянок, які знаходяться біля будинку та поруч одна біля одної, за які було сплачено 30000 доларів США.

У подальшому, після зняття мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення, дві вищевказані земельні ділянки, власником яких був ОСОБА_1 , 18.03.2024 року були відчужені від його імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26.09.2019 року своїй матері ОСОБА_4 . Жодної злочинної змови між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було, їхні дії були послідовні та закономірні, підтверджені відповідними повноваженнями і не були вчинені всупереч волі ОСОБА_1 . Крім зазначення у позовній заяві про наявність зловмисної домовленості між відповідачами, матеріали справи не містять жодних доказів такої домовленості. Не заслуговують на увагу також твердження позивача щодо здійснення продажу земельних ділянок нібито за заниженою вартістю, оскільки такий правочин був учинений у нотаріуса за погодженою сторонами ціною, яка була вищою нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що відповідає діючому законодавству.

Заперечував щодо наявності зловмисної домовленості відповідача ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_1 , з відповідачем ОСОБА_4 при здійсненні спірних правочинів з огляду на родинні відносини, а також щодо застосування до вказаних правовідносин наслідків у виді реституції. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 54-57).

21.05.2025 від відповідачки ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат Кириляк С. Г., надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначає, що 18.03.2024 ОСОБА_4 купила у позивача ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності діяв її син ОСОБА_3 , дві земельні ділянки: кадастровий номер :01:001:0231 площею 1,9800 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та кадастровий номер :01:001:0232 площею 1,2500 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Чернівецька область, Вижницький (колишній Путильський) район, Плосківська сільська рада за ціною визначеною у договорах купівлі-продажу та погодженою сторонами. Кошти за договорами сплатила у день укладення договорів, що підтверджується платіжними інструкціями від 18.03.2024. При купівлі спірних земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу зареєстрованих у реєстрі за №672 та № 673 та їх посвідченні приватним нотаріусом Штефюк Н. В., такі підписано у присутності останньої, встановлено дієздатність сторін, а також повноваження представника, який діяв на підставі довіреності, посвідченій 26.09.2019 приватним нотаріусом Кокаревою В. М. по р. № 529, а також перевірено належність ОСОБА_1 відчужуваних земельних ділянок. Твердження позивача про те, що ОСОБА_4 вступила в злочинний зговір зі своїм сином ОСОБА_3 з огляду на занижену вартість земельних ділянок, є надуманим та безпідставним і не підтверджено жодними доказами. Надаючи довіреність ОСОБА_3 позивач не вказував за яку саме ціну хоче продати земельну ділянку, а уповноважив користуватися та розпоряджатися (з правом продажу, міни, позички ...). Вважала саме дії позивача недобросовісними. Посилання позивача на неотримання коштів за продаж земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу і спричинення у такий спосіб йому шкоди є підставою для звернення останнього до суду з вимогами про повернення коштів чи відшкодування шкоди та не слугує підставою визнання вказаних договорів недійсними внаслідок зловмисної домовленості. З огляду на неотримання позивачем від відповідача ОСОБА_3 коштів, вказувала також на неможливість застосування двосторонньої реституції до даних правовідносин. Просила у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на її користь судові витрати (а с. 61-65 т. 1).

02.06.2025 року від позивача ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мельник Ю. В., надійшла відповідь на відзиви відповідачів, у якому останній посилається на неправомірність дій відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебувають у родинних відносинах, що на його думку є підтвердженням зловмисних і шахрайських дій останніх з огляду на обезцінення земельних ділянок, куплених на підставі спірних договорів купівлі-продажу. Саме ці та всі інші в сукупності порушення укладення оспорюваних договорів, на думку позивача, вказують на незаконні дії відповідачів, підтверджують зловмисну домовленість відповідачів між собою та є підставою для визнання договорів не дійсними. Спірні договори вчинено не в інтересах позивача, оскільки такий не бажав і не бажає відчужувати дані земельні ділянки в силу сімейних обставин. Просив позов задовольнити та стягнути судові витрати (а. с. 134-137).

05.06.2025 року надійшло заперечення (на відповіль на відзив) від відповідачки ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат Кириляк С. Г., згідно якого посилається на хибне розуміння випадкового підписання ОСОБА_1 довіреностей на ім`я ОСОБА_3 . Вказує, що під час дослідження матеріалів кримінального провадження №0000029, яке внесено в ЄДРСР за заявою позивача, з протоколу його допиту у якості потерпілого вбачається надання останнім дізнавачу пояснень, відповідно до яких, під час оформлення у 2019 році права власності на дві спірні земельні ділянки у с. Лустун, Вижницького району Чернівецької області із кадастровими номерами :01:001:0232 площею 1,25 га та :01:001:0231 площею 1,98 га з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, він надав ОСОБА_3 нотаріальне доручення, який на підставі усної домовленості між ними мав обміняти дані земельні ділянки на свої. Тобто доводи позивача у позовній заяві щодо обставин та причин надання довіреності ОСОБА_3 суперечать поясненням, наданим ОСОБА_1 (у присутності адвоката) дізнавачу у рамках даного кримінального провадження, що являє собою очевидну неузгодженість доводів останнього у цьому провадженні та слугує підставою для сумніву у їх правдивості і вказує на суперечливість його поведінки. На момент укладення спірних договорів підстав для встановлення його недійсності не було, а невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваних договорів, не є підставою для визнання їх недійсними. Просила у задоволенні позову відмовити.

Позиція учасників в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, та висловили доводи аналогічні позовній заяві і відповіді на відзив. Так, позивач ствердив, що у власності його сім`ї було 10 га землі, у які також входили їхні чотири паї. У 2019 року вони з дружиною та дітьми вирішили продати та житловий будинок та земельні ділянки площею 5 га, на що уповноважили сина ОСОБА_10 , а той виклав оголошення в інтернеті. Ініціатором продажу господарства із землями була його дружина ОСОБА_7 . Через деякий час ОСОБА_3 купив у них будинок і земельні ділянки за 30000 доларів США, які отримувала дружина, спірні ділянки-паї не входили до загальної маси продажу земель. Договори-купівлі продажу будинку та земельних ділянок підписували він з дружиною і ОСОБА_11 у нотаріуса. Перед підписом договори не читав, але підписав їх добровільно, будучи у доброму стані здоров`я, ніхто його не примушував до цього. Підтвердив, що йому відомо про наявність довіреності та заповіту на ім`я ОСОБА_3 з метою продажу землі. Не пам`ятає чи підписував довіреності і заповіт, однак попередньо у тому ж 2019 році підписував заповіт на ім`я сина ОСОБА_10 . У період з 2019 по 2025 тобто з часу продажу, вони не користуються земельними ділянками. Вказав, що паї не продавав, чи були виставлені дані паї на продаж сином, йому невідомо, хоча всі дії щодо продажу землі син узгоджував з ним та дружиною. На вказаних спірних ділянках (паях) побудовано будинок. Просив позов задовольнити та стягнути судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечили щодо задоволення позову та висловили доводи аналогічні відзиву на позов, ствердивши, що у 2019 році ОСОБА_3 , перебуваючи на відпочину у Путильському районі, знайшов оголошення в інтернет ресурсі ОLX про продаж 10 га у с. Лустун Путильського району. Продавцем за даним оголошенням був ОСОБА_10 , син позивача. Зв`язавшись з останнім та оглянувши господарство із земельними ділянками, які знаходилися у горах без можливості заїзду (декілька кілометрів ішли пішки), переглянувши правовстановлюючі документи на майно, вирішив їх придбати. За попередньою домовленістю із ОСОБА_10 , перекинув останньому кошти у сумі 1500 доларів США для оформлення документів, як завдаток. Пізніше вже перебуваючи в м. Києві, скинув на поштову адресу нотаріуса (яку надав ОСОБА_10 ) свої документи для підготовки договорів купівлі-продажу. У серпні 2019 року документи були підготовлені для здійснення купівлі-продажу нерухомого майна і він з дружиною приїхав в ОСОБА_12 , де у кабінеті нотаріуса зустрівся із сім`єю ОСОБА_5 , а саме: із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , їхнім сином ОСОБА_10 та невісткою ОСОБА_9 та уклали 6 договорів на житловий будинок та 5 земельних ділянок. Однак, у зв`язку з неможливістю оформлення договорів купівлі-продажу усіх земельних ділянок, з огляду на дію мараторію на продаж паїв, за пропозицією дружини позивача ОСОБА_7 , на його ім`я подружжям ОСОБА_5 було оформлено довіреності, на підставі яких у майбутньому, після зняття мораторію, він міг офіційно оформити решту ділянок, серед яких і дві спірні. Термін дії довіреності складав 15 років. Додатково від імені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на його ім`я нотаріусом були посвідчені заповіти, відповідно до яких останні заповіли йому спірні земельні ділянки/паї. У подальшому через кілька днів сином ОСОБА_17 йому були передані довіреності, заповіти та документи на землю. За господарство і земельні ділянки орієнтовною площею 10 га він сплатив Вишнякам 30000 доларів США. У подальшому закупив техніку та відбудував дорогу до земельних ділянок протяжністю кілька кілометрів. У 2023 році додатково докупив у сина позивача ОСОБА_18 ще дві земельні ділянки, де, залучивши бригаду спеціалістів, розпочав будівництво будинку, а ОСОБА_10 найняв для контролю за будівництвом. В кінці 2023 приїхав перевірити хід будівництва та побачив, що на одній із придбаних ним земельних ділянок-паїв, ОСОБА_10 розпочав будівництво свого будинку, що у майбутньому і стало причиною розбрату між ними з огляду на те, що ОСОБА_10 , зловживаючи його довірою, за кошти які позивач відправляв для будівництва власного будинку, паралельно будував і собі будинок на придбаній ним земельній ділянці.

Весною 2024 року на підставі довіреності продав дві земельні ділянки матері ОСОБА_4 , оформивши відповідні договори у нотаріуса. На час оформлення спірних договорів довіреність була дійсна, за придбані ділянки мати сплатила йому кошти, що підтверджується платіжними дорученнями. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути із позивача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник заперечили щодо задоволення позову та висловили доводи аналогічні відзиву на позов та запереченню (на відповіді на відзив), ствердивши, що з початком війни переїхала з чоловіком в с. Селятин Чернівенцької області. Кілька днів мешкали у будинку родини ОСОБА_5 , з якою познайомилась через свого сина ОСОБА_3 . У той час всі представники цієї родини знаходились в приязних відносинах з її сином та в приватних розмовах неодноразово наголошували, що вони продали йому земельні ділянки (включаючи паї) загальною площею близько 10 га. Через певний час вона теж виявила бажання купити земельну ділянку у Картатах через розуміння нескорого закінчення війни. Звернулася за допомогою до сина, він запропонував їй придбати спірні земельні ділянки. Прийнявши його пропозицію, з огляду на доступну ціну, у березні 2024 придбала чотири земельні ділянки у Вишняків, від імені яких діяв її син ОСОБА_3 . Зазначила, що в реальності це повністю занедбана земля, що знаходиться на крутих схилах і яка багато років ніяк не використовувалась. Земля проросла чагарниками та бур`янами, потребує багато років відновлення, тяжкої праці та немалих затрат для отримання віддачі, тому вважаєціну сплачену нею за землю - справедливою. Землю придбала на законних підставах, з дотриманням умов чинного законодавства, сплативши її вартість, всі належні податки і збори. Звинувачення її у шахрайстві та змові зі злочинними намірами є надуманими і безпідставними. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути із позивача судові витрати.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 , на підставі п. 11 ст. 8 Закону України «Про нотаріат», за вимогою осіб, за дорученням яких та щодо яких вчинялися нотаріальні дії, одержавши згоду сторін правочину на розголошення нотаріальної таємниці, ствердила, що з 2001 по 2020 була приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу, на даний час є пенсіонеркою. Сторонам перед учиненням правочинів надавала консультації, а у вересні 2019 року вчинила ряд нотаріальних дій на підставі наданих ними документів, зокрема посвідчувала договори купівлі-продажу, довіреності і заповіти, ініціатором вчинення нотаріальних дій була сім`я ОСОБА_1 . Перед вчиненням нотаріальних дій сторонам були роз`ясненні їхні права, вони були згідні на вчинення таких дій, їхня дієздатність та правоздатність були перевірені.

На дві земельні ділянки/паї, що належали ОСОБА_1 , через відсутність ринку землі та неможливість відчуження, 26.09.2019 року від імені останнього нею було посвідчено довіреність та заповіт на ім`я ОСОБА_3 , чому передувала попередня домовленість сторін, які розуміли, що у саме такий спосіб здійснюється відчуження землі. ОСОБА_1 на момент вчинення нотаріальних дій видимих проблем зі здоров`ям не мав та не повідомляв про таке, особисто підписував усі документи, які перед підписання надавала усім сторонам для вичитування. Відомості про кадастрові номери земельних ділянок, які зазначені у довіреності та заповіті, надавав ОСОБА_1 . Зазначила, що 26.09.2019 року ОСОБА_1 особисто приходив до нотаріальної контори і підписував посвідчені нею документи, які після посвідчення віддала останньому. Передання коштів за майно у її присутності не відбувалося.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надала показання, що вони з ОСОБА_1 , який доводиться її чоловіком, продали відповідачу ОСОБА_3 житловий будинок із земельними ділянками біля нього площею біля 5 га за ціною 30000 доларів США. Продажем вказаного нерухомого майна, зокрема і через мережу інтернет, за їхньою згодою, займався син ОСОБА_10 . Вказала, що вони із чоловіком один раз - 24.09.2019 були у нотаріуса ОСОБА_19 з метою оформлення відчуження нерухомого майна, де надали нотаріусу документи на майно. 26.09.2019 вони із чоловіком у нотаріуса не були. Грошові кошти у розмірі 30000 доларів США за купівлю вищевказаного майна, до якого не входили їхні із чоловіком паї, ОСОБА_3 того ж дня передав її. Чоловік 26.09.2019 не заповідав та не видавав довіреність на ім`я ОСОБА_3 , оскільки перед цим у березні 2019 заповів спірні земельні ділянки синові. Земельні ділянки (паї) здавали в оренду ОСОБА_3 , договір оренди не укладали. Про наявність договорів купівлі продажу земельних ділянок укладених 18.03.2024 року їм з чоловіком не було відомо.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні ствердила, що являється дружиною брата ОСОБА_21 , дружини позивача. Зі слів останньої їй стало відомо про продаж ними ОСОБА_3 житлового будинку із земельними ділянками у с. Лустун за ціною 30000 доларів США. Площа проданої земельної ділянки їй не відома. Також її відомо, що у ОСОБА_5 були чотири паї, які вони здали в оренду ОСОБА_22 . При укладенні сторонами договорів купівлі-продажу присутньою не була.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні надав показання, що доводиться чоловіком сестри ОСОБА_21 , дружини позивача. Близько чотирьох років тому дізнався від ОСОБА_1 про продаж житлового будинку із земельними ділянками в с. Лустун. При укладенні договору купівлі продажу присутній не був, однак йому відомо, що паї ОСОБА_1 не продавав, а здавав у оренду ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_24 у судовому засідання ствердила, що доводиться сестрою дружини позивача ОСОБА_7 . За словами останньої, вони із чоловіком продали житловий будинок із земельною ділянкою (сотики), загальною площею 3 га за 30000 доларів США. Також у власності сім`ї ОСОБА_5 є паї площею 6 га, які вони не продавали, а здавали в оренду ОСОБА_3 . При укладенні договорів купівлі-продажу присутньою не була, її відомо про складений ОСОБА_1 заповіт на ім`я сина. Також вказала, що сім`я ОСОБА_11 під час купівлі нерухомого майна близько півтора тижня проживала у ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_25 - ОСОБА_26 у судовому засіданні надала показання, що доводиться невісткою позивача, дружиною його сина ОСОБА_27 . 24.09.2019 вона із чоловіком ОСОБА_27 , його батьками та ОСОБА_3 були у нотаріуса під час посвідчення договорів купівлі продажу житлового будинку та земельних ділянок, за якими відчужили нерухоме майно ОСОБА_3 за ціною 30000 доларів США. Свою земельну ділянку, яка примикала до будинку ОСОБА_5 продали: "Щоб продався будинок". Про кількість паїв у сім`ї ОСОБА_5 та їхню площу її невідомо. Вказала, що під час підписання вказаних договорів у нотаріуса за її присутності ОСОБА_1 був нормальному стані. Щодо укладання спірних договорів її нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні ствердила, що з 2023 до 2025 року проживала у цивільному шлюбі із сином позивача ОСОБА_10 . Зі слів останнього її стало відомо, що ОСОБА_11 придбав житловий будинок із земельними ділянками у сім`ї ОСОБА_5 за 30000 доларів США. Після укладення договорів купівлі продажу ОСОБА_11 розпочав будівництво будинку, її чоловік ОСОБА_10 був у нього прорабом, за що ОСОБА_11 розраховувався із ним через її картковий рахунок. Вони із чоловіком у 2023 році теж паралельно розпочали будівництво будинку, куди вселилися у 2024, до того часу, за погодженням із Тимченком проживали у купленому ним будинку у с. Лустун. Щодо укладання спірних договорів її нічого не відомо.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належали: земельна ділянка площею 1,9800 га, що розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький (колишній Путильський) район Плосківська сільська рада, кадастровий номер якої :01:001:0231, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; земельні угіддя пасовища (на підставі розпорядження Путильської РДА Чернівецької області № 219-р від 11.12.2012, право власності на яку зареєстровано 26.10.2016 у державному реєстрі речових прав);

земельна ділянка площею 1,2500 га, що розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький (колишній Путильський) район Плосківська сільська рада, кадастровий номер якої :01:001:0232, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; земельні угіддя сіножаті (на підставі розпорядження Путильської РДА Чернівецької області № 219-р від 11.12.2012, право власності на яку зареєстровано 26.10.2016 у державному реєстрі речових прав).

Відповідно до довіреності від 26.09.2019 року, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, позичку тощо) на умовах за розсудом уповноваженої особи належними йому на праві особистої власності земельними ділянками площею 1,2500 га кадастровий номер №:01:001:0232 та площею 1,9800 га кадастровий номер №:01:001:0231, розташованих за адресою: Чернівецька область, Путильський район, с/р Плосківська, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За цією довіреністю представникові надано право ведення від імені ОСОБА_1 переговорів та попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання повноважень, включаючи заяви у порядку ст. 368 ЦК України та ст. 60-65 СК України, підписувати відповідні договори, правочини, отримувати гроші, сплачувати за останнього будь-які платежі, податки, а також виконувати всі юридично значимі дії у межах та обсязі, передбачених чинним законодавством для такого роду повноважень. Довіреність видана на 15 років з правом передоручення та посвідчена приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу та підписана Вишняком Д. Т. у її присутності, його особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано у реєстрі за № 529 (а.с.12 т. 1).

Також 26.09.2019 року ОСОБА_1 підписав заповіт, відповідно до якого, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: із належного йому майна, земельні ділянки площею 1,2500 га кадастровий номер №:01:001:0232 та площею 1,9800 га кадастровий номер №:01:001:0231, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Чернівецька область, Путильський район, с/р Плосківська, заповів ОСОБА_3 . Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу Кокаревою В. М. зі слів ОСОБА_1 , до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_1 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Його особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстрований в реєстрі за №531 (а.с. 83 т. 1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2024, зареєстрованого у реєстрі за №673, ОСОБА_1 , від імені якого по довіреності посвідченій Кокаревою В. М. приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу Чернівецької області 26.09.2019 по р.№ 529 діяв ОСОБА_3 , продав ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,2500 га, що розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький (колишній Путильський) район Плосківська сільська рада, кадастровий номер якої :01:001:0232, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; земельні угіддя сіножаті, яка належала йому на підставі розпорядження Путильської РДА Чернівецької області № 219-р від 11.12.2012, (право власності на яку зареєстровано 26.10.2016 у державному реєстрі речових прав), за ціною 6500 грн. Розрахунок за придбану земельну ділянку здійснено покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми на рахунок представника Продавця. Договір посвідчений Штефюк Н. В., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області. Своїми підписами під текстом цього договору сторони ствердили що зміст документу та його наслідки їм зрозумілі, а правочин повністю відповідає їхньому волевиявленню, про що поставили свої підписи у присутності нотаріуса, їхні особи встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника та належність ОСОБА_1 відчужуваної земельної ділянки перевірено (а.с. 21-22 т. 1)

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2024, зареєстрованого у реєстрі за №672, ОСОБА_1 , від імені якого по довіреності посвідченій Кокаревою В. М. приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу Чернівецької області 26.09.2019 по р.№ 529 діяв ОСОБА_3 , продав ОСОБА_4 земельну ділянку площею площею 1, 9800 га, що розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький (колишній Путильський) район Плосківська сільська рада, кадастровий номер якої :01:001:0231, цільове призначення 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; земельні угіддя пасовища, яка належала йому на підставі розпорядження Путильської РДА Чернівецької області № 219-р від 11.12.2012, (право власності на яку зареєстровано 26.10.2016 у державному реєстрі речових прав), за ціною 8200 грн. Розрахунок за придбану земельну ділянку здійснено покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми на рахунок представника Продавця. Договір посвідчений Штефюк Н. В., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області. Своїми підписами під текстом цього договору сторони ствердили, що зміст документу та його наслідки їм зрозумілі, а правочин повністю відповідає їхньому волевиявленню, про що поставили свої підписи у присутності нотаріуса, їхні особи встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника та належність ОСОБА_1 відчужуваної земельної ділянки перевірено (а.с. 23-24 т. 1).

У матеріалах справи наявні платіжні інструкції від 18.03.2024 з яких вбачається переказ Чіковою Л. О. власних коштів у розмірі 6500,00 грн та 8200,00 грн за купівлю земельних ділянок у ОСОБА_1 (а.с.148 т. 1).

Як убачається із заяви ОСОБА_1 до органів нотаріату, 31.10.2024 року позивач скасував довіреність від 26.09.2019 року за р. № 529, якою уповноважив ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися з правом продажу, міни, надання в оренду, позичку, тощо) належними йому земельними ділянками площею 1,25 га, кадастровий номер - :01:001:0232, площею 1,98 га, кадастровий номер - :01:001:0231, що розташовані за адресою: Чернівецька область, Путильський район, с/р Плосківська (а.с.25 т. 1)

З повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреностей) від 01.11.2024 убачається, що на підставі заяви про скасування довіреності № 234 від 31.10.2024 припинено дію довіреності від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку представлення на користування і розпорядження земельними ділянками посвідченої та зареєстрованої 26.09.2019 року приватним нотаріусом ОСОБА_19 за р. № 529 (а.с.26 т. 1).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І. М., 06.05.2025 ОСОБА_1 скасував заповіт від його імені, посвідчений приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу Чернівецької області Кокаревою В. М. 26.09.2019 за р/№ 531 (а.с. 81 т. 1).

Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 06.05.2025, цієї дати скасовано заповіт ОСОБА_1 , зареєстрований у реєстрі під № 531, посвідчений приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу Чернівецької області Кокаревою В. М. 26.09.2019 ( а.с. 80 т. 1).

Згідно довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 29.04.2025, оціночна вартість земельних ділянок: площею 1980,00 кв.м кадастровий номер №:01:001:0231 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: с. Лустун Плосківська сільська рада Путильського району Чернівецької області становить 149025,75 грн; площею 1250,00 кв.м, кадастровий номер - :01:001:0232 цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: с. Лустун Плосківська сільська рада Путильського району Чернівецької області становить 94081,91 грн (а.с. 27-32 т. 1).

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30.04.2025, власником земельних ділянок площею 1,2500 га кадастровий номер №:01:001:0232, площею 1,9800 га кадастровий номер №:01:001:0231 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Чернівецька область, Путильський район, Плосківська сільська рада на підставі договорів купівлі-продажу являється ОСОБА_4 (а.с.15-20 т. 1).

Як убачається з договорів купівлі продажу від 24.09.2019, зареєстрованих у реєстрі за № 516, 517, 518, 519 посвідчених приватним нотаріусом Путильського районного нотаріального округу Кокаревою В. М., ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 195 т.1) та земельні ділянки: площею 0,2500 га кадастровий номер :01:001:0136, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; та площею 1,2000 га і 0,3000 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , кадастрові номери яких :01:001:0137 та :01:001:0138 відповідно, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.197-201 т. 1).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.03.2008 ОСОБА_4 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, за видами економічної діяльності, серед яких: вирощування овочів, фруктів, однорічних та багаторічних культур, розведення овець і кіз, інших тварин. Згідно даного витягу наявні відомості про створення фізичною особою-підприємцем сімейного фермерського господарства на підставі договору від 17.03.2025 та внесено відомості про зміну місця проживання/місцезнаходження фізичної особи-підприємця (а.с. т.2).

У судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали кримінального провадження внесеного 30.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000029, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 252 т. 1);

- заяву ОСОБА_2 про вчинення злочину від 24.10.2024 року, відповідно до якої, останній звертався до керівника Чернівецької обласної прокуратури із заявою щодо шахрайських дій ОСОБА_3 при заволодінні земельними ділянками ОСОБА_29 та ОСОБА_1 (а.с. 253-254 т. 1);

- протокол допиту потерпілого від 02.12.2024, відповідно до якого потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_1 вказав, що у 2019 оформив право власності на дві земельні ділянки в с. Лустун Вижницького району Чернівецької області із кадастровими номерами №:01:001:0232 площею 1,25 га та №:01:001:0231 площею 1.98 га. Цього ж року він надав нотаріальне доручення ОСОБА_3 , який згідно усної домовленості між ними, мав обміняти дані земельні ділянки на свої. Однак, з відповіді Селятинської сільської ради від 27.09.2024 року №883/02.16 він дізнався, що ОСОБА_3 у 2024 році продав належні йому земельні ділянки ОСОБА_4 , яка ймовірно являється його матір`ю. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 він втратив дві земельні ділянки загальною площею 3,23 га, вартість яких станом 02.12.2024 року орієнтовно становить 800000 гривень. Зазначив, що згоду на реалізацію його земельних ділянок ОСОБА_3 він не надавав та будь-яких коштів від продажу вказаних земельних ділянок не отримував (а.с. 255 т. 1).

- пояснення ОСОБА_3 від 14.11.2024 у даному кримінальному провадженні, з яких вбачається, що 26 вересня 2019 року ОСОБА_1 надав йому нотаріальне доручення з правом користуватись та розпоряджатись (з правом продажу, міни, надання в оренду, позички) належними йому на праві власності земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0232 площею 1,25 та :01:001:0231 площею 1,98 га, які розташовані за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, с. Лустун. На підставі вказаної довіреності він продав дані земельні ділянки ОСОБА_4 (а.с.- 256 т. 1);

- постанова про закриття кримінального провадження від 30.12.2024, відповідно до якої кримінальне провадження за № 0000029 від 30.10.2024 закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 257 т. 1).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Стаття 240 ЦК України передбачає, що представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

З огляду на положення статей 237-241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного представником з третьою особою з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка виступає від імені довірителя, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що саме третя особа, контрагент повіреного за договором, діяв недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва чи про припинення дії довіреності, виданої представнику власника майна, який укладає договір від його імені.

Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником власника майна з перевищенням повноважень, необхідно встановити наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що представник такої особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе позивач. Також, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 діяв з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю від 26.09.2019 при укладенні договорів купівлі-продажу земельних ділянок ділянки від 18.03.2024, з огляду на зміст довіреності. При цьому, жодних обмежень щодо умов договору купівлі-продажу земельних ділянок в довіреності не зазначено. Дії сторін свідчать про реальний намір його укладення і виконання.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язк, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див.: постанову Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див.: постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див.: постанову Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

Як встановлено судом, на момент укладення спірних договорів підстав для визнання їх недійсними не існувало.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див.: постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 458/229/18 (провадження № 61-5932сво22) зазначено, що: «з урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва».

Правовою підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним позивач заначив - зловмисну домовленість між відповідачами.

Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним (частина перша статті 232 ЦК України).

Відповідно до тлумачення статті 232 ЦК України, під зловмисною домовленістю потрібно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, яку представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен втілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. В основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України потрібно встановити умисел у діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Водночас не має значення, чи одержав учасник такої домовленості будь-яку вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Для задоволення позову згідно зі статтею 232 ЦК України потрібно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діяв у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Критерій «зловмисність» не залежить від того, чи був спрямований умисел повіреного на власне збагачення чи завдання шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розбіжність між волею довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя».

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 623/2518/17 (провадження № 61-22897св18), на які міститься посилання у касаційних скаргах.

Обов`язковими ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, відповідно до статті 232 ЦК України є: 1) наявність умисної змови між представником потерпілої сторони правочину і другою стороною з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень (див.: постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 541/2700/16-ц (провадження № 61-46787св18), від 08 лютого 2021 року у справі № 727/10189/17 (провадження № 61-17554св19)).

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі № 161/20878/19 (провадження № 61-11856св21) вказано, що для задоволення позову за статтею 232 ЦК України має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Укладення договору купівлі-продажу, у ситуації коли від імені продавця діє представник (син відповідачки), саме по собі не свідчить, що наявна зловмисна домовленість представника із іншою стороною покупцем (матір`ю представника) (постанова ВС від 11 вересня 2019 року у справі № 554/10202/13-ц (провадження № 61-30808св18).

Отже, тлумачення вказаних норм права свідчить про те, що для кваліфікації правочину як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості потрібно встановити, що: від імені однієї зі сторін правочину діяв представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Неотримання продавцем коштів за договором купівлі-продажу, укладеним продавцем від імені якого діяв представник, не свідчить про недійсність договору, оскільки невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для визнання його недійсним.

Критичну оцінку суд надає показанням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 з огляду на їхнє перебування у родинних відносинах і сім`єю ОСОБА_5 . Жоден із них не був присутній при укладенні спірних договорів чи довіреності та не вказав інформації щодо предмету спору.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 діяв всупереч інтересам довірителя ОСОБА_1 , а також наявність зловмисної домовленості представника позивача з ОСОБА_4 і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, не дивлячись на те, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 . Також, відсутні докази недобросовісності та нерозумності у поведінці ОСОБА_4 при укладенні спірних правочинів.

Нотаріально посвідчена довіреність від 26 вересня 2019 року позивачем видана на ім`я ОСОБА_3 добровільно, на день укладення спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок не скасована, ОСОБА_1 не оспорювалася, у встановленому законом порядку судом недійсною не визнавалась. Позивач не повідомляв про втрату своїх правовстановлюючих документів, а віддав оригінали документів на земельні ділянки ОСОБА_3 , що свідчить про його намір здійснити продаж ділянок.

Підписання довіреності 26.09.2019, якою ОСОБА_1 уповноважив на вчинення дій щодо спірних земельних ділянок та заповідання цього ж дня останнім даних ділянок сторонній людині - ОСОБА_3 , передання йому таких документів після підписання, а також укладення ряду договорів купівлі-продажу, зокрема житлового будинку у с. Лустун Чернівецької області та земельних ділянок біля нього, укладених 24.09.2019 року сторонами, додатково свідчить про наміри позивача відчужити спірні земельні ділянки.

Отже, судом встановлено, що нотаріально посвідченою довіреністю від 26.09.2019 позивач уповноважив ОСОБА_3 бути його представником і надав йому права щодо користування та розпорядження з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, позичку тощо на умовах за розсудом уповноваженої особи належними йому на праві особистої приватної власності земельними ділянками. У зазначеній довіреності відсутні обмеження щодо повноважень чи обов`язок представника погоджувати будь-які дії з позивачем, навпаки за цією довіреністю представникові надано право ведення від імені ОСОБА_1 переговорів та попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання повноважень, включаючи заяви у порядку ст. 368 ЦК України та ст. 60-65 СК України, підписувати відповідні договори, правочини, отримувати гроші, сплачувати за останнього будь-які платежі, податки, а також виконувати всі юридично значимі дії у межах та обсязі, передбачених чинним законодавством для такого роду повноважень (а.с. 12, т. 1).

Трактування цієї частини довіреності представником позивача, як необхідності попередньо узгоджувати визначені у довіреності дії із довірителем, є помилковим та таким, що здійснене на власний розсуд з хибним розумінням змісту довіреності.

Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що у представника за довіреністю ОСОБА_3 та у ОСОБА_4 був відсутній реальний намір укласти і виконати спірний правочин з огляду на те, що остання, як зазначила у своїх поясненнях та надала підтверджуючі документи, купила земельні ділянки з метою ведення на них фермерського господарства, що відповідає цільовому призначенню землі. Ціна купівлі земельних ділянок здійснена за домовленістю сторін.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), існування при укладенні спірного правочину зловмисної домовленості між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , і недобросовісності дій останньої та виникнення через це несприятливих наслідків для ОСОБА_1 , як довірителя.

У зв`язку з викладеним судом встановлено, що укладення договорів купівлі-продажу у ситуації, коли від імені продавця діє представник, із іншою стороною покупцем (родичем представника продавця) саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника з покупцем, умислу представника, домовленості сторін оспорюваного договору для переслідування власних інтересів всупереч інтересам продавця.

Вказані висновки зазначені у поснаові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 504/3085/20 (провадження № 61-17178сво23).

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договорів купівлі-продажу на підставі реституції, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Таким чином, реституція, як наслідок пов`язаний з недійсністю правочину, не може слугувати підставою визнання такого недійсним та суперечить загальним нормам цивільного законодавства.

З огляду на те, що підстав для визнання недійсними спірних договорів у судовому засіданні не здобуто, відповідно вимога про застосування наслідків недійсності правочину до даних правовідносин є незастосовною.

Щодо позовної вимоги до представника за довіреністю ОСОБА_3 .

Заявляючи вимогу про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, ОСОБА_1 зазначив відповідачем не лише покупця ОСОБА_4 , а й ОСОБА_3 , який діяв на підставі виданої позивачем довіреності.

Однак такий склад відповідачів не є належним.

Видача довіреності є одностороннім правочином. ОСОБА_1 не заявляв вимог про визнання недійсним одностороннього правочину видачу довіреності.

У статті 237 ЦК України закріплено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Отже, у справі за позовом сторони, від імені якої договір вчиняв представник, про визнання недійсним договору, належним відповідачем є інша сторона оспорюваного договору ( ОСОБА_4 ) а не представник ( ОСОБА_3 ). До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, провадження № 61-329св19. Вказані висновки зазначені також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 504/3085/20 (провадження № 61-17178сво23).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а тому у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 слід відмовити саме з цієї правової підстави.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , понесені ним судові витрати пов`язані з розглядом справи відшкодуванню не підлягають.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу, зурахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, відповідачем ОСОБА_3 та його представником надано:

договір про надання правничої допомоги № 08.05.2025 (а.с. 86 т. 2), ), додаток №1 до договору із зазначенням розміру вартості послуг адвоката (а.с. 88 т. 2), акт виконаних робіт №70 від 02.12.2025, за яким клієнт прийняв послуги адвоката за договором на суму 34000,00 грн (а.с. 84 т. 2); Розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести, детальний розмір витрат за яким складає 34000,00 грн (а.с. 83 т. 2),квитанцію №70 від 02.12.2025, згідно якої ОСОБА_3 сплатив гонорар адвокату Маковійчуку С. С. за надану правничу допомогуу сумі 34000,00 грн (а.с.85 т. 2).

відповідачем Чіковою та її представником надано: договір про надання правничої допомоги № 10/2025 від 16.05.2025 (а.с. 72 т. 2), ), додаток №1 до договору із зазначенням обов`язку сплати послуг та визначення їхнього розміру (а.с. 73 т. 2), акти виконаних робіт № 1 від 19.11.2025 та № 2 від 02.12.205, відповідно до яких клієнт прийняв послуги адвоката у вигляді правничої допомоги за договором на загальну суму 34000,00 грн (а.с. 71, 78 т. 2); копії квитанцій про сплату правничих послуг на загальну суму 34000,00 грн (а.с. 74-77, 79-82 т. 2).

З таких обставин, суд урахувує положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема: складність справи, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, заперечення сторони позивача щодо розміру заявлених витрат відповідачів.

При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування суд послуговується критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Таким чином, з огляду на заперечення сторони позивача щодо розміру заявлених витрат відповідачів, ураховуючи фінансовий стан позивача, зокрема те, що він являється пенсіонером, зважаючи на розумність розміру витрат на правничу допомогу, а також те, що стягнення з позивача судових витрат у заявленому розмірі буде становити надмірний тягар, та суперечити принципу розподілу таких витрат, суд доходить висновку про зменшення заявлених до стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 20000 грн на користь кожного з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 137, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу на підставі реституції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Уляна СТЕФАНКО