Номер провадження: 22-ц/813/1094/25
Справа № 523/4234/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління, третя особа: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (зверненням стягнення на предмет іпотеки), на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Сувертак І.В. 16 лютого 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління, в якому просила визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № № 2436-н від 05.09.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 у зв`язку із виконанням (зверненням стягнення на предмет іпотеки).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року у цивільній справі № 2-3875 за позовом ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з відповідачів було стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2268033,58 грн.

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року у цивільній справі № 1527/18159/12 був частково задоволений позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору.

За рішенням суду з стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» прострочені проценти за користування кредитом станом на 04.09.2012 року у розмірі 800989 грн. 79 коп., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом станом на 04.09.2012 року у розмірі 337704 грн. 64 коп., а всього суму у розмірі 1144822 грн. 53 коп.

Позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 2436н від 05.09.2008 року - залишені без задоволення.

З наявної у матеріалах справи копії кредитного договору вбачається, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 05.09.2008 року був укладений кредитний договір № 2436-н, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 1655000,00 грн., з терміном остаточного погашення кредиту 05.09.2028 року, зі сплатою 20% річних.

У забезпечення кредиту між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 05.09.2008 року укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за реєстром № 1117, за яким в іпотеку Банку передані дві квартири АДРЕСА_1 : площею 53,5 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 11349503) та площею 53,4 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 10984305).

З листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 21.07.2016 року вбачається, що дві квартири АДРЕСА_1 : площею 53,5 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 11349503) та площею 53,4 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 10984305), були реалізовані Банком за добровільною згодою ОСОБА_1 в сумі 1320635 грн., та вказані грошові кошти направлені на погашення заборгованості за кредитним договором № 2436-н від 05.09.2008 року, тобто звернення стягнення на іпотечне майно було здійснено у позасудовому порядку.

Таким чином, як вважала ОСОБА_1 , правовідносини за кредитним договором № 2436-н припинились у зв`язку із виконанням боржником свого обов`язку в позасудовому порядку, і позивач має право на захист шляхом подання позову про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (зверненням стягнення на предмет іпотеки).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви.

Сторони про розгляд справи на 11.02.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України». Третя особа: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи, яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 05.09.2008 року був укладений кредитний договір № 2436-н, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 1655000,00 грн., з терміном остаточного погашення кредиту 05.09.2028 року, зі сплатою 20% річних (а.с. 91-93).

У забезпечення кредиту між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 05.09.2008 року укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. за реєстром № 1117, за яким в іпотеку Банку передані дві квартири АДРЕСА_1 : площею 53,5 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 11349503) та площею 53,4 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 10984305) (а.с. 94-96).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2010 року у цивільній справі № 2-3875 за позовом ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа з боку позивача: прокуратура Суворовського району міста Одеси, з відповідачів було стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 2268033,58 грн. (а.с. 9,10).

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.08.2013 року у цивільній справі № 1527/18159/12 був частково задоволений позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору.

За вказаним рішенням суду, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» прострочені проценти за користування кредитом станом на 04.09.2012 року у розмірі 800989,79 грн., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом станом на 04.09.2012 року у розмірі 337704,64 грн., а всього суму у розмірі 1144 822,53 грн.

Позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 2436-н - 05.09.2008 року були залишені без задоволення (а.с. 11-13).

З листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 21.07.2016 року вбачається, що дві квартири АДРЕСА_1 : площею 53,5 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 11349503) та площею 53,4 кв.м. (реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 10984305), реалізовані Банком за добровільною згодою ОСОБА_1 на суму 1320635,00 грн. (а.с. 23).

Кошти, які надійшли від реалізації предмету іпотеки в сумі 1320635,00 грн., були направлені Банком на погашення заборгованості за відсотками, згідно п.1.7. Кредитного договору.

Виконавчі листи видані на виконання двох рішень суду на даний час знаходяться на примусовому виконанні у Суворовському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення виконання цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.

Окремим видом застави є іпотека (ст. 575 ЦК України).

Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.

Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України «Про іпотеку».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на судовий (на підставі рішення суду) та позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у ст. ст. 598-609 ЦК України. В ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачається, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, що свідчить про невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

Так, Закон України «Про іпотеку», як акт цивільного законодавства, визначає правові підстави для припинення не тільки іпотеки як додаткового зобов`язання, а й основного зобов`язання, що виникає з кредитного договору.

Частина 4 ст. 591 ЦК України містить загальне правило, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписи ст. ст. 17, 36 Закону України «Про іпотеку» встановлюють спеціальне правило, яке підлягає переважному застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» дійшли згоди щодо добровільної реалізації позивачем предмета іпотеки у позасудовому порядку, внаслідок чого 21.07.2016 року, шляхом укладання договорів купівлі-продажу з третіми особами, квартири, що є предметом іпотеки, були відчужені від імені ОСОБА_1 .

У той же день, 21.07.2016 року, між ОСОБА_1 та АТ «Державний ощадний банк України» було укладено два договори про розірвання договору іпотеки.

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки заборгованість за кредитним договором не була погашена в повному обсязі в результаті продажу іпотечного майна, та рішення суду на даний час залишаються невиконаними, то договірні зобов`язання за кредитним договором не можуть вважатися виконаними, а отже, правові підстави для припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його виконанням (звернення стягнення на предмет іпотеки) - відсутні.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, врахувавши, що заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі та виконавчі листи № 2-3875/10 та № 1527/18159/12 на даний час перебувають на виконанні у виконавчої служби, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви ОСОБА_1 , яким судом першої інстанції надана належна оцінка, колегія суддів доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та правильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 березня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе