Справа №295/5518/20
УХВАЛА

06.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі Конончук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богунського відділу Державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомир звернулася ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність Богунського відділу Державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування скарги вказала, як їй стало відомо у липні 2024 р. Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) було накладено арешт на грошові кошти, розміщені на належних їй карткових рахунках № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», та № НОМЕР_2 , відкритому в ТВБВ №10005/066 філії-Житомирського обласного управління АТ «Держаний ощадний банк «України», в рамках провадження по виконанню Виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира від 01.12.2020 р. по справі № 295/5518/20 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь того ж АТ КБ «ПриватБанк» 83 416,39 грн. та по 1051,00 грн. з кожного судового збору.

Вважаючи накладення арешту на кошти, розміщені на її картковому рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», протиправним у зв`язку з тим, що згідно Довідки АТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2024 р. № EEVCP1VJ6UBUNAKQ на вказаний рахунок він отримує заробітну плату, вона звернулась до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із Заявою про зняття арешту з рахунку боржника від 31.07.2024 р. Листом від 13.08.2024 р. № 131516, уповноважені особи Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомили, що підстави для зняття арешту у відсутні.

Водночас, вважаючи накладення арешту на кошти, розміщені на її картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в ТВБВ №10005/066 філії- Житомирського обласного управління АТ «Держаний ощадний банк «України», протиправним у зв`язку з тим, згідно Довідки ТВБВ №10005/066 філії-Житомирського обласного управління АТ «Держаний ощадний банк «України» від 09.07.2024 р. № 108734/105.40/066-14-2024, вказаний рахунок відкритий для пенсійних та соціальних виплат, вона звернулась до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з Заявою про зняття арешту з рахунку боржника від 31.07.2024 р.

13 серпня 2024 р. Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом за №131516 за результатами розгляду заяви щодо зняття арешту з рахунків боржника, що належать ОСОБА_1 було повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі виконавчого провадження за №63800382 з примусового виконання виконавчого листа №295/5518/20 виданого 01.12.2020 р. Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 84 467,39 грн. 01.12.2020 р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 28.06.2024 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника. 28.06.2024 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.23 ч. І ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на вимоги статті 59, п. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повідомили про відсутність підстав у державного виконавця для скасування арешту з рахунків боржника.

До судового засідання заявниця, її представник до суду не з`явилися, про день та час слухання скарги були повідомлені належним чином, направили до суду заяви про розгляд скарги без їх участі, наполягали на її задоволенні.

Богунський відділ Державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про день та час слухання скарги повідомлявся належним чином. Направив до суду повідомлення зі змісту якого заперечував проти задоволення скарги.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно матеріали скарги, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи головуючим визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 126).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 15.09.2020 р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредиту в сумі 83 416,39 грн. та з кожного по 1 051,00 грн. (а. с. 40-41).

Дана скарга розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувану, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів. стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 р/ у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувана права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувана звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Проте наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувана, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скарга є обґрунтованою.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню так як в діях державних виконавців не встановлено протиправності чи бездіяльності, в силу вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», «Положенням про Автоматизовану систему виконавчих проваджень», Наказом № 512/5 від 02.04.2012 р. Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. ст. 3, 4, 209, 210, 293, 370, 377-1, 383-385 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Богунського відділу Державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), задовільнити частково.

Скасувати арешт з рахунку № НОМЕР_2 за тарифним пакетом «Мій рахунок» для пенсійних та соціальних виплат, відкритому в ТВБВ №10005/066 філії-Житомирського обласного управління АТ «Держаний ощадний банк «України» та з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», який використовується для отримання заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 .

Скасувати арешт з грошових коштів, що розміщені на карткових рахунках та належать ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», та № НОМЕР_2 , відкритому в ТВБВ №10005/066 філії-Житомирського обласного управління АТ «Держаний ощадний банк «України».

В решті вимог вказаних у скарзі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, яка подається до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І. Г. Перекупка