ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 685/609/23

Провадження № 22-ц/820/443/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: апелянтки ОСОБА_1 та її представника адвоката Банашко І.Ю.,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача адвоката Горбаченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №685/609/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року, в складі судді Самойловича А.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчий комітет Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, орган опіки та піклування виконавчий комітет Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо від неї,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступні способи участі позивача у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: особисті зустрічі кожної п`ятниці після навчання з можливістю забирати дитину до місця проживання батька і повернення дитини в неділю за місцем проживання матері; тридцять днів влітку для спільного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; на шкільних канікулах без обмежень та без присутності матері дитини за місцем проживання батька; зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти позивача про термін від`їзду та місце перебування сина, його проживання, шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом вкладення та повідомленням) не пізніше, ніж за 10 днів перед від`їздом; зобов`язати ОСОБА_1 за два дні до зустрічі позивача з сином, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто позивача на наступний день з дня настання таких обставин.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року шлюб між позивачем і ОСОБА_1 розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідачка почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з їх спільним сином ОСОБА_3 , і на даний час перешкоджає у зустрічах та спілкуванні з сином. Всі намагання батька, з моменту розлучення, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з сином. Увесь час позивач намагається налагодити нормальний зв`язок з дитиною, брати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати усім необхідним для нормального розвитку та становлення. Позивач намагався вирішити спірне питання шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, однак такі спроби не призвели до позитивного результату.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визначено наступний спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кожної першої та третьої суботи кожного місяця з 12:00 год. до 17:00 год. за фактичним місцем проживання дитини в присутності матері дитини ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 536,80 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що з урахуванням наявності між сторонами конфлікту та неприязних стосунків, відсутності можливості домовитися щодо порядку спільного виховання дитини, слід визначити спосіб участі позивача у вихованні сина, який передбачає відповідні дні та години їхнього спільного спілкування, а саме, кожної першої та третьої суботи кожного місяця в другій половині дня в присутності матері дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що вирішуючи спір суд першої інстанції не врахував думку та інтереси дитини, порушив право дитини на виховання в безпечному та спокійному середовищі, допустив необґрунтовані висновки про вплив матері на формування негативного ставлення до батька дитини. Висновок суду про постійний негативний вплив матері на негативне сприйняття дитиною батька не підтверджений жодними доказами. Зокрема, судом не взято до уваги висновок психолога Хмельницького обласного центру соціально-психологічної допомоги від 08 вересня 2020 року №63/01-06, в якому зазначено, що дитина вперше контактує з психологом і розповідає про те, що батько його бив, кричав на нього та бив маму. Такі свідчення дитина дає протягом чотирьох років, такі ж свідчення дитина давала органу опіки та піклування та суду, тому висновок суду про негативний вплив матері є необґрунтованим та не може слугувати підставою для визнання способу участі батька у вихованні дитини шляхом особистих зустрічей за місцем проживання в присутності матері. Крім того, суд першої інстанції порушив вимоги статті 171 СК України, оскільки не взяв до уваги небажання дитини спілкуватись з батьком. Судом також не взято уваги, зокрема, і стан здоров`я дитини, його перебування на обліку у зв`язку із вродженою вадою серця, постійні хвороби тощо, а також той факт, що з 2021 року батько не намагався контактувати з сином за допомогою телефонного зв`язку, не вітав сина зі святами. Також поза увагою суду залишився лист Солом`янського УП ГУНП у м. Києві від 29 грудня 2020 року, в якому зазначено, серед іншого, про те, що з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду, а ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до суду за встановленням обмежувального припису, та рапорт старшого дільничного офіцера поліції капітана поліції Дяченка М. про звернення ОСОБА_1 щодо систематичного вчинення відносно неї та її сина насилля з боку ОСОБА_2 .

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 27 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Банашко І.Ю. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Горбаченко М.О. проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Третя особа орган опіки та піклування виконавчий комітет Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа орган опіки та піклування виконавчий комітет Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року у справі №760/18207/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2021 року у справі №685/1613/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, в тому числі в межах суми платежу за один місяць негайно.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 липня 2021 року у справі №760/24383/20 визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі справедливості, взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», №10383/09, §100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, §54).

Таким чином, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, необхідно враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №196/1202/19, від 26 червня 2023 року у справі №753/5374/22.

Судом встановлено, що між сторонами у справі батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , існує спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки після розлучення батьків дитина проживає разом із матір`ю, а між сторонами у справі немає повного порозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з ним.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи способи участі у вихованні та спілкуванні позивача з неповнолітнім сином за наступним графіком побачень з дитиною: періодичність: перша й третя суботи щомісяця з 12 до 17 години за місцем проживання дитини та в присутності матері, суд врахував найкращі інтереси дитини, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та положень національного законодавства принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Апелянтка ОСОБА_1 , заперечуючи проти визначеного судом першої інстанції графіку спілкування батька з дитиною, посилалась на те, що судом першої інстанції не враховано інтереси дитини. Крім того, звертала увагу, що згідно з висновками психологів, дитина боїться батька через його агресивну поведінку.

Так, згідно з висновком органу опіки та піклування про участь у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , який затверджено рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області від 18 грудня 2023 року №276. Згідно з вказаним висновком орган опіки та піклування, враховуючи подані документи, наведені факти та інтереси малолітнього ОСОБА_3 , вважає, що станом на грудень 2023 року дитина не готова до зустрічей з батьком, у зв`язку з важким емоційним станом ОСОБА_3 , страхом зазнати фізичне насилля зі сторони батька.

Судом надано правильну оцінку висновку органу опіки та піклування та враховано, що орган опіки та піклування провів бесіду лише з матір`ю дитини, а тому обставини нанесення систематичних побоїв батьком матері та самої дитини, постійних погроз з його боку, спроб викрадення тощо, встановлені виключно зі слів самої матері та малолітньої дитини, за відсутності пояснень батька дитини та інших об`єктивних доказів (рішень судів, висновків експертиз тощо), що відповідно є порушенням пункту 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування щодо неможливості особистих зустрічей батька з дитиною, складений без надання можливості іншій стороні висловити свою думку, є передчасним та прийнятим без з`ясування усіх обставин справи.

Зважаючи на те, що між батьками дитини існує конфлікт, що впливає на ставлення дитини до батька, малолітній вік дитини та факт постійного проживання дитини з матір`ю, небажання ОСОБА_3 спілкуватися з батьком може бути обумовлене ситуацією, яка склалася між батьками, проте не може бути підставою для обмеження батька ОСОБА_2 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні сина і спілкуванні з ним.

Суд врахував, що для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. При вирішенні спору судом першої інстанції враховано найкращі інтереси дитини, бажання позивача спілкуватися з ним, брати участь у його вихованні, утриманні, всебічному розвиткові тощо.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту неповнолітнього сина з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Судом не беруться до уваги заперечення відповідачки щодо можливості спілкування позивача з дитиною внаслідок здійснення насильства по відношенню до неї, оскільки нею не надано доказів на підтвердження таких фактів. Надані відповідачкою матеріали звернення до правоохоронних органів вказують на наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками дитини.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду, не спростовують його правильних висновків щодо часткового задоволення позову.

Рішення суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не встановлені.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко