ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року

м. Київ

справа № 509/3174/20

провадження № 61-9565св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Воронкова Володимира Олексійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 16 травня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 19 липня 2008 року між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Приморського райсуду м. Одеси від 23 червня 2017 року.

Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396.

Спірне нерухоме та рухоме майно набуто у шлюбі з відповідачкою в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя, однак відповідачка не визнає його права власності на спірне майно.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ним та відповідачкою право власності за кожним по 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та по 1/2 частини автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1396.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2022 року у складі судді Гандзій Д. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та на 1/2 частини автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 1396.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за забезпечення позову у сумі 840,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави суму несплаченого судового збору у розмірі 3 500,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль набутий сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено судовими рішеннями у справі № 522/13000/16-ц, які набрали законної сили та мають для суду преюдиційне значення, а тому право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль не підлягає доказуванню. Спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а відповідачка не спростувала презумпцію спільної сумісності власності подружжя.

Установивши, що спірне рухоме та нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що це майно підлягає поділу між сторонами шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частини цього майна.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2024 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 задоволено частково, заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2022 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 1396, скасовано й ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 1396.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанціїв частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини автомобіля, апеляційний суд виходив із того, що ухвалене судове рішення порушує питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , яку суд першої інстанції, у порушення положень статей 53, 54 ЦПК України, не залучив до участі у справі. Порушення судом норм процесуального права, а саме, статей 53, 54 ЦПК України, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірного автомобіля й ухвалення нового судового рішення в цій частині.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини спірного автомобіля, апеляційний суд виходив із того, що спірне рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуто подружжям під час шлюбу за їхні спільні кошти, а тому підлягає поділу між ними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Воронков В. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на автомобіль та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 повинна була бути співвідповідачем у цій справі, оскільки вона є добросовісним набувачем та фактичним володільцем спірного автомобілю, а предметом позову ОСОБА_1 було, зокрема, визнання за ним права власності на 1/2 частини цього автомобіля.

ОСОБА_3 не була залучена до участі у справі як співвідповідач, що є підставою для відмови у позові ОСОБА_1 .

Підставами касаційного оскарження постанови апеляційного суду представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) та у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 555/1289/14-ц (провадження № 61-32400св18), від 08 липня 2020 року у справі № 200/5153/15-ц (провадження № 61-35694св18), від 08 липня 2021 року у справі № 264/632/19 (провадження № 61-5615св21), від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22); суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2024 року касаційну скаргу залишено без рухута надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року.

У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали: квартиру АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності від 18 травня 2015 року № НОМЕР_3 видано на ім`я ОСОБА_2 ) та автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 1396 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 видано на ім`я ОСОБА_2 20 вересня 2012 року РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області).

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 без відома і згоди чоловіка ОСОБА_1 через Товариства з обмеженою відповідальністю «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Полісервіс» (далі - ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Поліссервіс») відчужила спірний автомобіль ОСОБА_6 .

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Поліссервіс», ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , у якому просив визнати недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_2 через ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Поліссервіс» на користь ОСОБА_6 автомобіля «Hyundai Accent», що укладений без його згоди (справа № 522/13000/16-ц).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року у справі № 522/13000/16-ц позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним правочин щодо відчуження ОСОБА_2 через ТОВ «Госпрозрахунковий центр авто послуг «Поліссервіс» на користь ОСОБА_6 автомобіля «Hyundai Accent», номер кузова НОМЕР_2 , колір бежевий, що укладений без згоди ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_6 , ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль «Hyundai Accent», номер кузова НОМЕР_2 , колір бежевий та ключі від автомобіля.

Роз`яснено, що це рішення є підставою для перереєстрації автомобіля «Hyundai Accent», номер кузова НОМЕР_2 , колір бежевий, на ім`я ОСОБА_1 з видачою відповідного свідоцтва.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року у справі № 522/13000/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

27 вересня 2017 року ОСОБА_6 відчужив спірний автомобіль ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 522/13000/16-ц касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину щодо відчуження ОСОБА_2 автомобіля «Hyundai Accent», номер кузова НОМЕР_2 , колір бежевий, скасовано, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року в цій частині залишено в силі.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року в частині вирішення вимог про зобов`язання ОСОБА_6 , ОСОБА_2 передати автомобіль «Hyundai Accent», номер кузова НОМЕР_2 , колір бежевий, та ключі від нього ОСОБА_1 скасовано (провадження № 61-28256св18).

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , у якому просив витребувати на його користь автомобіль «Hyundai Accent» від добросовісного набувача ОСОБА_3 (справа № 522/21301/19).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2020 року у справі № 522/21301/19, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2024 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовлячи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування автомобіля, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у ОСОБА_1 відсутнє право на витребування автомобіля від ОСОБА_3 , оскільки остання є добросовісним набувачем, а в діях титульного власника автомобіля ОСОБА_2 наявна воля на передачу майна іншій особі, що унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Водночас судом встановлено, що продаж ОСОБА_2 автомобіля ОСОБА_6 , який є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 , був визнаний недійсним, а також зазначено, що вимога ОСОБА_1 про витребування на його користь автомобіля не може бути задоволена, оскільки останній має право вимагати лише частину автомобіля, так як інша частина належить ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 обрав неправильний спосіб захисту.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Воронкова В. О. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції як особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Установлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення оскаржуваним судовим рішенням її прав, інтересів та (або) обов`язків ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

У свою чергу, засада обов`язковості судових рішень буде нівелюватися, якщо судове рішення могло б переглядатися за ініціативою особи, яка не брала участі у справі та не має безпосереднього правового зв`язку з оскаржуваним судовим рішенням, яке не впливає на її права та обов`язки. У такому випадку процедура апеляційного перегляду та скасування остаточного судового рішення несумісна з принципом визначеності правовідносин та верховенством права.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Тобто у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Тобто судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (див: постанови Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі № 757/66808/19-ц (провадження № 61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20)) та інші.

Водночас відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 вересня 2017 року через Сервісний центр МВС 5141 РСЦ МВС в Одеській області за договором купівлі-продажу № 5141/2017/64358 ОСОБА_3 придбала спірний автомобіль у ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 оспорює право ОСОБА_3 на спірний автомобіль, посилаючись на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 лютого 2022 року у цій справі.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 , дійшов висновку про те, що ухвалене судом першої інстанції заочне рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірного автомобіля стосується прав та обов`язків ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі.

Апеляційний суд не врахував, що відповідно до положень пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України наведені порушення є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з підстав незалучення до участі у справі особи, речове право якої на рухоме майно оспорено позивачем, та дійшов помилкового висновку про залишення без суду першої інстанціїзмін рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Воронкова Володимира Олексійовича задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 16 травня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець