Провадження № 2/522/304/25
10 березня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхове бюро України до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат,
Позивач 07.10.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат у розмірі 266 700 грн та стягнути судові витрати у розмірі 4 000,50 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.12.2022 відповідач керуючи автомобілем AUDI, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі М-05 зі сполученням «Київ-Одеса» порушив ПДР України та здійснив зіткнення з напівпричепом-цистерною TRAILOR S 383EL3C. В результаті ДПТ пасажири автомобіля AUDI ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди. Обставини ДТП підтверджуються вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023 у справі №499/268/23. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу. Потерпіла особа з метою отримання відшкодування звернулася з заявою до МТСБУ. Потерпілій особі було виплачено відшкодування у розмірі 266 700 грн, з яких 241 200 грн - шкода, заподіяна смертю потерпілого внаслідок ДТП та 25 500 грн - витрати на поховання. Тож, понесені позивачем витрати необхідно стягнути з відповідача.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 21.11.2024.
У зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача розгляд справи у судовому засіданні 21.11.2024 було відкладено на 16.01.2025.
З метою належного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 16.01.2025 було відкладено на 06.03.2025.
У судове засідання 06.03.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Представник позивача Равлюк А.Г. у позові просив здійснити розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та сповіщався шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації.
Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ч.7 ст. 130 ЦПК України, копія позову та судова повістка направлялася за адресою ДУ «Крюковська виправна колонія №29» та була вручена представнику державної установи 22.02.2025.

Отже, відповідач повідомлявся належним чином про час, дату та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 10 березня 2025 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023 у справі №499/268/23, який залишений без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.04.2024 та постановою Верховного суду від 17.12.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, 05 грудня 2022 року приблизно о 05:15, керуючи автомобілем «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-05 сполученням «Київ - Одеса», порушив вимоги пунктів 1.5., 2.1. а), 2.3. б), 12.1., п. 1.1 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху та скоїв наїзд на нерухомий спеціалізований напівпричеп-цистерну «Trailor S 383EL3C», який перебував у складі автопоїзда з тягачем «Scania G420», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв за межами проїзної частини - праворуч на острівці для поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків з включеними габаритними вогнями та аварійною сигналізацією. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Audi А6» отримали тілесні ушкодження: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - тяжкі, від яких померли, ОСОБА_4 - тяжкі, зі стійкою втратою загальної працездатності не менш, ніж на одну третину (не менш 33%). ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с.13-17).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Адвокат Каразейська Є.Д., яка діяла в інтересах ОСОБА_5 24.01.2023 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування, також адвокат Каразейська Є.Д., яка діяла в інтересах ОСОБА_6 29.03.2023 звернулася до МТСБУ з заявою про виплату відшкодування (а.с.4).

МТСБУ виплатило 17.02.2023 ОСОБА_5 страхову виплату у розмірі 241 200 грн, відповідно до платіжної інструкції №823088 від 17.02.2023 (а.с.18).

МТСБУ виплатило ОСОБА_6 страхову виплату (витрати на поховання ОСОБА_3 ) у розмірі 25 500 грн, згідно платіжної інструкції №920545 від 07.04.2023 (а.с.18).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на день ДТП застрахована на була.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За приписами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.2,ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Частиною першою ст.1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Частиною 1 ст.999 ЦК України встановлено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (надалі-Закон №1961-IV, в редакції чинній станом на дату ДТП).

За приписами ст.3 Закону №1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Приписами ст.6 Закону №1961-IV встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п.21.1 Закону №1961-IV забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності чинною на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно ст.22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Згідно з пп.39.2.1. п.39.2 ст.39 Закону №1961-IV основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Як слідує із вимог п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень п.27.1 ст.27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.27.4 ст.27 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно п.36.2 ст.36 Закону №1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За приписами п.38.2.1 ст.38 Закону №1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності).

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України) та виникає нове (регресне) зобов`язання в порядку статті 1191 ЦК України.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У даному випадку вироком Іванівського районного суду Одеської області від 13.09.2023, який набрав законної сиди 10.04.2024, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинули ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сталася з вини відповідача ОСОБА_1 .

Як вказано вище, на момент вчинення ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у відповідача був відсутній і ОСОБА_1 не належав до категорії осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку із цим мати та колишня дружина загиблого щодо відшкодування завданої їм майнової шкоди, пов`язаної із смертю ОСОБА_3 звернулися до позивача - МТСБУ.

Позивач виконав покладений на нього Законом №1961-IV обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини володільця транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та в установлений строк здійснило виплату страхового відшкодування в загальній сумі 2266 700 грн, зокрема: колишній дружині загиблого, яка діяла в інтересах їх спільної дочки ОСОБА_7 виплачено 241 200 грн, а матері ОСОБА_6 - 25 500 грн.

Отже, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, тобто до відповідача.

Заперечень та доказів на спростування визначеного позивачем розміру шкоди відповідач не надав.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП 05 грудня 2022 року не була застрахована, він як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в добровільному порядку МТСБУ спричинену матеріальну шкоду не відшкодував, що свідчить про порушення прав позивача, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги МТСБУ підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 266 700 грн.

Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 3 028 грн, який було сплачено позивачем відповідно до платіжної інструкції №985010 від 04.10.2024.

При цьому, зазначення представника позивача у позові про сплату судового збору у розмірі 4 000,50 грн спростовується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Моторно (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) понесені витрати у розмірі 266 700 (двісті шістдесят шість тисяч сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) суму сплачено судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 10 березня 2025 року.

Суддя: В.Я.Бондар