Номер провадження 2/954/717/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 рокус-ще Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Гончаренка О.В., за участю секретаря судового засідання Посохіної О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Каховської районної державної адміністрації Херсонської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 з 04.11.2017 по 30.06.2021 роки. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_4 . На сьогодні вихованням і утриманням сина займається виключно позивач самостійно, без допомоги відповідача. Відповідач повністю самоусунувся від виховання дитини, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Позивачка разом із сином є внутрішньо переміщеними особами, виїхали з тимчасово окупованої території Херсонської області, проживають у місті Києві. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, подав письмове клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представник органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Каховської районної державної адміністрації Херсонської області у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2017 по 30.06.2021 роки та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 18.05.2024 року.

Із наданих позивачем документів та висновку органу опіки та піклування - Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 25.11.2025 року № 100-17129 вбачається, що розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 квітня 2024 року № 245 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на зміну прізвища малолітньому ОСОБА_5 » надано дозвіл ОСОБА_1 на зміну прізвища ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з прізвища « ОСОБА_6 » на прізвище матері « ОСОБА_7 ». Дитина проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 та бабою і дідом з боку матері. До 2023 року - у Херсонській області за адресою: АДРЕСА_1 , з 2023 року - у АДРЕСА_2 . З червня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово перебуває у м. Юрмала Латвійської республіки, що підтверджується відповідними документами.

23 вересня 2025 року посадовими особами Служби проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , 2020 р.н. за допомогою мобільного застосунку «Вайбер» за наявним в матеріалах справи телефоном матері, про що складено відповідний протокол бесіди. Під час бесіди з посадовими особами Служби ОСОБА_8 повідомив, що проживає у триповерховому будинку, де має окрему кімнату та показав її відео. У кімнаті є ліжко, стіл, іграшки, книги. Хлопчик повідомив, що разом з ним та матір`ю у будинку проживає бабуся та дідусь. На запитання, чи має ОСОБА_8 друзів, хлопчик відповів, що має друзів у садочку, у м. Каховці та у м. Києві «дідусь ОСОБА_9 ». На запитання: «Чи є в тебе друг ОСОБА_10 ?». ОСОБА_3 відповів: «Ні». ОСОБА_3 знає своє прізвище та охоче спілкується. Під час розмови розповів, що його рідні - це мама, дідусь та бабуся. З дідусем він ходить до моря, з матір`ю - гуляє містом. Також хлопчик розповів про братиків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . На запитання, з ким він ще спілкується, хлопчик відповів, що ні з ким не спілкується.

Відповідно до довідки ТОВ «Навчально-методичний центр» ОСОБА_3 , 2020 р.н. відвідував дошкільний навчальний заклад освіти «Лідер-Ленд» з 21 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року. Відповідальними особами у цей період були: мати - ОСОБА_1 та бабуся - ОСОБА_13 .

Згідно з довідкою, виданою Юрмальським дитячим садком «Галактика» ОСОБА_14 з 01 листопада 2024 року відвідує зазначений виховний заклад. Також двічі на тиждень відвідує додаткові заняття спортом і танцями. Відповідальними за дитину особами є мати, ОСОБА_15 і дідусь, ОСОБА_16 .

ОСОБА_1 надала підтверджуючі документи, що ОСОБА_3 , 2020 р.н. обстежувався у Дитячій консультативно-лікувальній службі Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій та охорони здоров`я» Державного управління справами за адресою: м. Київ, вул. Верхня. 5.

Батько - ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 . Відповідно до інформації Каховського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 жовтня 2025 року № 22897 станом на 30 вересня 2025 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 69 924,30 грн за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 954/582/23 від 06 лютого 2024 року виданого Нововоронцовським районним судом Херсонської області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини з відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з моменту подання позовної заяви до суду, а саме з 19 вересня 2023 року.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру боржників від 05 серпня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває в Єдиному реєстрі боржників з 14 липня 2025 року та має тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (за постановою виконавця), тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві користування зброєю, має звернення стягнення на кошти на своїх рахунках на підставі заборгованості зі сплати аліментів, яка складає 61 327,05 грн.

Відповідно до долученого до матеріалів справи висновку кандидата педагогічних наук, доцента кафедри філософії та психології Київського університету інтелектуальної власності та права за результатами психологічної консультації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 , визначено, що загалом найбільш емоційно значимим дорослим для дитини є мати. Про батька дитина жодної відповіді не надала, не згадувала, що свідчить про те, що для дитини на даний момент батько не є емоційно значимою фігурою з усіх членів сім`ї дитини.

У зв`язку з викладеним Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація - орган опіки та піклування, вважає, що за наявними документами є підстави вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на особу, вважає за доцільне залишити вирішення цього питання на розсуд суду.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. У наданому висновку органу опіки та піклування, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація вважає за доцільне залишити вирішення питання позбавлення батьківських прав відповідача на розсуд суду. Тобто висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Не свідчать про те, що батько дитини систематично, свідомо та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, суд враховує те, що в Україні введено воєнний стан, встановити місце проживання відповідача не вбачається можливим, він зареєстрований на окупованій території, зі слів позивачки проживає і працює у Польщі. Позивачка разом з дитиною виїхали з тимчасово окупованої території у 2023 році, коли дитині було лише 3 роки, з червня 2024 року перебуває у м. Юрмала Латвійської республіки. З наданих документів вбачається, що зміна місця проживання дитини відбувалися без згоди батька. За таких умов відповідач позбавлений можливості з об`єктивних причин у повній мірі реалізувати свої права і виконати обов`язки.

Відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину.

До того ж взагалі відсутні будь-які відомості про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків до початку введення воєнного стану в Україні, а аліменти з відповідача стягнуті за рішенням суду лише у лютому 2024 року. Водночас дитина проживає у нормальних і безпечних умовах із мамою, дідусем, бабусею, братом та сестрою, забезпечена всім необхідним.

Тобто, на думку суду, задоволення позову та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , на даний час, не буде відповідати інтересам дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тим більше згідно із позицією Верховного Суду (постанова від 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17 (провадження № 61-17053св19) перебування батька / матері на тимчасово окупованій території є об`єктивною причиною, яка ускладнює спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

Отже, суду не надано переконливих доказів щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на висновок органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, суд вважає, що позивачем не доведено необхідність застосування до відповідача крайньої міри впливу у виді позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Каховської районної державної адміністрації Херсонської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 09.12.2025 року.

СуддяО.В. Гончаренко