Справа № 347/1116/25
Провадження № 22-ц/4808/1690/25
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Драч Д.С.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 30.09.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір №7123914 в електронному вигляді про надання споживчого кредиту. Сума кредиту 10 000 грн, строком на 360 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 10 днів за стандартною процентною ставкою 1, 99 % в день. Останній день платежу по кредиту 14.09.2024 року.

ТОВ « Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 10000 грн шляхом зарахування кредитних коштів коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за даним кредитним договором, що підтверджується витягом реєстру боржників.

Позивач зазначив, що набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, заборгованість за яким склала 10 000 грн сума кредиту, 14 328 грн - сума процентів за користування кредитом, а в загальній сумі 24 328 грн.

Позивачем нараховано проценти за період з 27.05.2024 року по 24.09.2024 року в сумі 24 079 грн.

У зв`язку з викладним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 48 407 грн, яка складається з 10 000 грн сума кредиту, 14 328 грн - сума процентів за користування кредитом, 24 079 грн нараховані позивачем проценти за 121 календарних днів, сплачений судовий збір в розмір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» заборгованість за договором № 7123914 від 30.09.2023 року у сумі 20000 грн, а також судові витрати у сумі 3232, 22 грн .

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року скасувати та ухвлити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

На підтвердження укладання кредитного договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано договір, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору.

Відповідачу надійшов унікальний код «A2951», після чого відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн на свою платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" про перерахування коштів.

Посилається на те, що нараховані позивачем відсотки відповідають умовам договору, які були вільно та добровільно прийняті відповідачем під час укладення договору. Позивач діяв у межах договірних зобов`язань, а відповідач отримав вигоду у вигляді кредитних коштів та погодився на умови їх повернення.

Позивачем нараховано проценти за 121 календарних днів за період з 27.05.2024 року по 24.09.2024 року в межах строку договору в розмірі 24 079,00 грн.

Судом першої інстанціцї не надано належної оцінки тому, що в даному випадку, нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Також, судом першої інстанції не надано належної оцінки п.10.8 договору, відповідно до якого підписуючи цей договір, споживач підтверджує, зокрема, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті; він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на Вебсайті та затверджені наказом №205-ОД від 10.02.2022, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Судом не враховано наданий позивачем поденний детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який є належним та допустимим доказом заборгованості.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що позивачем була порушена процедура нарахування відсотків згідно кредитного договору від 30.09.2023 року №7123914 за процентною ставкою 1,99, що суперечить положенням п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування». В договорі від 30.09.2023 року №7123914 не вказана інформація, що у випадку не сплати боргу по кредитному договору права на відступлення вимоги переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», або до іншої фінансової установи, та новий кредитор має право стягнути заборгованість по кредитному договору за наступний строк після відступлення права вимог. Вважає неправомірним нарахування відсотків за період з 27.05.2024 по 27.09.2024 року.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 48407 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 30.09.2023 року було укладено елктронний договір про надання споживчого кредиту №7123914 шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредит було надано строком на 360 дні з фіксованою відсотковою ставкою 1,99% на день. Згідно договору факторинку № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №7123914 від 30.09.2023 року до ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимоги до відповідача та стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн.

Щодо стягнення відсотків, суд першої інстанції посилаючись на положення ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що стягнення процентів у розмірі 38407 грн значно перевищує суму отриманого кредиту, тому дійшов висновку, що загальний розмір процентів слід зменшити до розміру заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено що 30.09.2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено елктронний договір про надання споживчого кредиту №7123914 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1.3 договору сума кредиту складає 10 000 грн, строком на 360 дні (п. 1.4 договору)

Згідно п. 1.5. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту.

Відповідно до 1.7 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 75218,24% річних. 1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 30825,69% річних. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.8.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 81640,00 грн. 1.8.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 79660,00 грн.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» позичальнику на його особисту банківську карту НОМЕР_2 30.09.2023 року було перераховано 10000 грн

27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до умов якого перейшло право вимоги за кредитним договором №7123914 від 30.09.2023 року до ОСОБА_1 ..

Згідно витягу з реєстру боржників від 27.05.2024 року до договору факторингу 27.05/24-Ф від 27 травня 2025 року, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №№7123914 в загальній сумі 24 328 грн, боржник ОСОБА_1 .

Позивачем в межах строку кредитування було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 121 календарний день з 27.05.2024 року по 24.09.2024 року на суму 24 079 грн.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №7123914, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважє, що 30.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7123914 в електронній формі, згідно з умовами якого відповідачка отримав кредит у розмірі 10 000 грн, який підписано відповідачем у формі одноразового ідентифікатора відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження фактичного переказу коштів в матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування позичальнику на його особисту банківську карту НОМЕР_2 , яку він вказав в ІТС при оформленні договору, 30.09.2023 року кошти в сумі 10000 грн

Отже, позивачем надано докази на укладання кредитного договору 30.09.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 №7123914 та докази на перерахування суми кредитних коштів у розмірі 10000, 00 грн.

Витягом з реєстру боржників від 27.05.2024 року до договору факторингу 27.05/24-Ф від 27 травня 2025 року, ТОВ «Авентус Україна» підтверджується відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» заборгованості за кредитним договором №№7123914 в загальній сумі 24 328 грн, боржник ОСОБА_1 .

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведення факту перерахунку ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів ОСОБА_1 , наявність у останнього боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 000 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11липня 2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Відповідно до правового висновку, закріпленого в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, відсутність позову про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

З матеріалів справи вбачається,що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» за відсотками складає 14 328 грн - сума процентів за користування кредитом, 24 079 грн нараховані позивачем проценти за 121 календарних днів, а в загальній сумі 38407 грн.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 у відзиві посилався на ст. 18 Закону України та зазначав про несправедливі умови кредитного договору, визначені в п. 1.7.1., згідно яких процентна ставка за весь строк користування кредитом становть 75 218,24% та п. 1.8.1. ставка завесь строк користування кредитом становить 81 640 грн, який перевищує суму кредиту в вісім разів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку, визначений у договорі №7123914 розмір процентів є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), відтак пункти 1.5.1, 1.7.1, 1.8.1. договору №7123914 є несправедливими і суперечать принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано до даних кредитних правовідносин положення ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру нарахованих відсотків до 10 000 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору та відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є.Мальцева