Житомирський апеляційний суд
Справа №281/137/24 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 281/137/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Данчука В.В. у селищі Лугини,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» (далі ТОВ «Верра Фінанс», Товариство, Позивач) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування№ 0 від 27 липня 2021 року в розмірі 142 503,71 грн, з яких: 99 965,92 грн заборгованість за основним боргом та 42 537,79 заборгованість за процентами за користування грошовими коштами, і вирішити питання судових витрат.

Позов мотивувався тим, що 27 липня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено вищезазначений договір. Згідно умов договору ОСОБА_1 отримала на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 100 000,00 грн, строком до 20 серпня 2023 року, процентна ставка - 55% річних.

Товариство свої зобов`язання за даним договором виконало у повному обсязі. ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору, у зв`язку з чим у неї станом на 06 лютого 2024 року утворилась заборгованість, яка складається з 99 965,92 грн заборгованість за основним боргом, 42 537,79 грн заборгованість за відсотками за користування грошовими коштами, на загальну суму 142 503,71 грн.

25 січня 2023 року АТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу №237 передав ТОВ «Верра Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_1 , на підставі чого новим кредитором у вказаних правовідносинах є ТОВ «Верра Фінанс», у якого виникло право вимоги по поверненню кредиту до відповідачки.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що вона добросовісно виконувала умови кредитного договору шляхом внесення на рахунок банку грошових коштів, передбачених договором. При цьому вона не отримувала від банку жодних вимог про дострокове повернення кредитних коштів.

Вважає, що позивачем неправдиво викладно інформацію щодо умов кредитного договору № 0 від 27 липня 2021 року, а саме щодо пунктів договору.

Крім того, позивач як новий кредитор, направив на її ім`я вимогу №1477 від 30 жовтня 2023 року про дострокове повернення боргу на адресу, яка є неактуальною. Про вказану вимогу їй стало відомо лише із позовної заяви, а тому позивачем у позовній заяві зазначено неправдиву інформацію.

Станом на даний час зазначеного рекомендованого листа вона не отримувала. Також позивачем необґрунтовано здійснено розрахунок процентів, в договорі вказані недійсні умови кредитного договору в частині сплати комісії, міститься нікчемність умов кредитного договору в частині посилання на правила надання банківських послуг.

Вважає, що сам договір факторингу є недійсним, оскільки у позивача відсутня ліцензія на здійснення фінансових операцій, тому прав на укладення договору факторингу у нього не було, в результаті чого ТОВ «Верра Фінанс» не є належним кредитором та відповідно неналежним позивачем у цій справі.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги її доводи, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Окрім іншого, суд не дав правової оцінки її доводам про те, що нею не отримувались від АТ «УкрСиббанк» жодні вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, і що договором № 0 від 27 липня 2021 року не передбачене право банку вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, а надані банком Правила споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» із нею, як відповідачем, не узгоджувалися.

Звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження нарахування процентів та розміру надано довідку-розрахунок суми боргу, в тому числі процентів, яка є результатом односторонніх арифметичних дій позивача.

За відсутності поданих позивачем належних доказів нарахування процентів та розміру заборгованості у суду не було підстав стягнення з неї заборгованості з прострочених процентів у розмірі 42537,79 грн.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 липня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір-анкета № 0 про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування.

Згідно умов договору АТ «УкрСиббанк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок, та остання отримала кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого ліміту у розмірі 100 000,00 грн зі строком дії до 20 серпня 2023 року.

Із інформації щодо руху коштів по рахунку картки з лімітом у відповідачки видно, що за період з 26 липня 2021 року по 20 серпня 2023 року кредитний ліміт становив 100 000,00 грн і ОСОБА_1 користувалася встановленим кредитом лімітом, однак заборгованість належним чином не погашала (а.с.19-38).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 0 від 27 липня 2021 року сума несплаченого боргу становить 142 503,71 грн (а.с.53).

25 січня 2023 року між в АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» було укладено договір факторингу № 237, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Верра Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги, зокрема позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 (а.с.54-56, 58).

30 жовтня 2023 року ТОВ «Верра Фінанс» надіслав на адресу відповідачки вимогу про погашення заборгованості за договором (а. с. 50).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на таке.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог до позовної заяви долучено:

- копія анкети-заяви на надання споживчого кредиту (а.с.10);

- копія Договору про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0 від 27 липня 2021 року (а.с.11-15);

- копія Паспорта споживчого кредиту Інформаційний лист (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) (а.с.16);

- фотокопії паспорта відповідачки та її Картки фізичної особи- платника податків (а.с.17-18).

Всі вищезазначені документи підписані або їх копії засвідчені 27 липня 2021 року особисто ОСОБА_1 та засвідчені позивачем, як такі, що відповідають оригіналу.

Доводи поданого відповідачкою до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву не містять заперечень стосовно того, що підписи на вищезгаданих документах від її імені здійснені не нею особисто, а іншою особою, а також клопотань про витребування у позивача оригіналів згаданих документів та призначення почеркознавчих експертиз цих документів.

За наведених обставин колегія суддів вважає доведеним той факт, що вищезгадані документи підписувались особисто відповідачкою, оскільки останньою належними та допустимими доказами дане твердження позивача не спростовано.

Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа ухвалою суду від 13 червня 2024 року визнана малозначною.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді