Провадження № 2/932/1375/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Панчоха В.Ю.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

В обґрунтування вимог вказала, що 19.07.2000 року між нею та відповідачами була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу належної відповідачам на праві власності трикімнатної квартири загальною площею 63,5 кв.м, в тому числі житловою площею 44,9 кв.м, розташованої в АДРЕСА_1 . Вони з відповідачами домовились про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, вона сплатила їм повну вартість квартири в сумі 500 грн. На підтвердження правочину ними було укладено письмовий договір купівлі-продажу вказаної квартири, який вони зареєстрували на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 19.07.2000 року реєстраційний номер 575. За укладення цього договору нею було сплачено державне мито у розмірі, встановленому діючим на той час законодавством. Укладаючи цей договір на регіональній біржі, вона була впевнена, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення. Її право власності на квартиру було зареєстроване у Димитровському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 12-А за реєстровим № 15 стор. 67, про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення БТІ від 09.08.2000 р.

На даний час їй стало відомо, що договір купівлі-продажу, зареєстрований товарною біржею не визнається нотаріусом, оскільки як правовстановлюючий документ не відповідає вимогам закону. Правовідносини між нею та відповідачами щодо укладення договору купівлі-продажу спірної квартири виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Нотаріальному посвідченню договору на цей час перешкоджає той факт, що їй невідомо фактичне місце проживання та засоби зв?язку відповідачів. Крім того, у відповідачів відсутні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, які були вилучені у них 19.07.2000 р. регіональною товарною біржею «Юго-Восток» при реєстрації договору на біржі.

Починаючи з 19.07.2000 року і до теперішнього часу вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується спірною квартирою за призначенням, протягом більше 24 років доглядає та утримує її, постійно сплачує вартість житлово-комунальних послуг, робить в ній поточний ремонт. У вказаній квартирі вона безперервно мешкає з моменту її придбання по теперішній час, має в ній зареєстроване місце проживання з 08.09.2000 р. по теперішній час.

Тому просить суд визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Позивач до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 липня 2000 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1 купила зазначену квартиру загальною площею 63,5 м2, в тому числі жилою 44,9 м2 (а.с. 6).

Квартира АДРЕСА_2 , 09 серпня 2000 року зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем ОСОБА_1 , за реєстровим № 15 (а.с. 5).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 вищевказана квартира належить ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Згідно довідки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 25.07.2024, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 19 липня 2000 року, реєстраційний номер 575 (а.с.9).

Згідно інформації від 26.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо квартири АДРЕСА_2 відсутні (а.с.10).

З договору, укладеного між сторонами, вбачається, що до його підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їхні підписи в договорі (а.с.6).

Правовідносини між сторонами виникли на момент дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963р. якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

До того ж, за змістом чинної ч.2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований 19.07.2000 року на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м. Димитров, відповідає вимогам ст.ст.153, 224 ЦК Української РСР 1963р. і може бути визнаний дійсним. З тих же підстав суд вважає можливим визнати за позивачем і право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст.47, 153, 224 ЦК Української РСР 1963 року, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 288, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Шевченківським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.09.2025 року.

Суддя О.А.Рибкін