Номер провадження: 22-ц/813/2347/25
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зняття арешту з поточного рахунку та зобов`язання вчинити певні дії, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси про передачу справи за підсудністю, постановлену під головуванням судді Огренич І.В. 14 червня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зняття арешту з поточного рахунку та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зняття арешту з поточного рахунку та зобов`язання вчинити певні дії, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

У наступному, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року, яка набрала законної сили, заяву ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду було задоволено.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання бездіяльності протиправною, зняття арешту з поточного рахунку та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року та передати справу для продовження розгляду до Київського районного суду м. Одеси.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність, даний позов має бути розглянутий Київським районним судом м. Одеси, оскільки саме у цьому районі м. Одеси зберігаються пенсійні гроші (майно) позивача - у відділенні Ощадбанку №10015/0583 по вул. Ільфа і Петрова, 63/1, Київського району м. Одеси.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , при зверненні до суду із даним позовом, було обрано підсудність справи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , з посиланням на ч. 5, 6 ст. 28 ЦПК України, згідно яких позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди, та з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, як споживач послуг Банку, просив визнати бездіяльність Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» протиправною щодо арешту поточного рахунку № НОМЕР_1 для зарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 , зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України зняти з 24 квітня 2024 арешт з поточного рахунку № НОМЕР_1 для зарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 та зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» направити листа до начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Таким чином ОСОБА_1 , як споживач послуг Банку, міг розраховувати на те, що Банк буде добросовісно виконувати свої функції, у відповідності до вимог Закону, та не накладати арешт на соціальний рахунок, належний позивачу, накладення арешту на який заборонено законом.

Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз`яснено, що заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог.

Позивач, вважаючи себе споживачем, повинен зазначити про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», навівши таким чином, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів доходить висновку, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин є обґрунтованим, оскільки до відносин, які регулюються вищевказаним законом, належать і ті, що вникають з договорів про надання банківських фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, зокрема, про відкриття і ведення рахунків, тощо).

Відтак, колегія суддів погоджується із доводами позовної заяви про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського району м. Одеси, а тому дана справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року підлягає скасуванню. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 позов ОСОБА_1 залишений без розгляду, що унеможливлює направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року про передачу справи за підсудністю - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе