печерський районний суд міста києва
пр. № 2-з-78/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Гуртова Т.І., розглянувши заяву представника заявника Панича Олексія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява про забезпечення позову. В заяві представник заявниці просить накласти арешт на наступне нерухоме майно, а саме на:

- нежитлове приміщення, загальною площею 68,2 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яке зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- нежитлове приміщення, загальною площею 77,9 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яке зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 13,5 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яке зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру, загальною площею (кв.м): 163.6, житловою площею (кв.м): 70, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру, загальною площею (кв.м): 60.8, житловою площею (кв.м): 22,6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, село Мала Солтанівка. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14. Кадастровий номер земельної ділянки: :023:0159. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, площею 0,0399 га, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, село Мала Солтанівка. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:023:0158. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- садовий будинок, загальною площею (кв.м): 108,4, житловою площею (кв.м): 61,0, який розташовано за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22733702. Який зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- садовий будинок, загальною площею (кв.м): 123,3, житловою площею (кв.м): 60,4, який розташовано за адресою: АДРЕСА_7 . Реєстраційний номер майна: 24633007. Який зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

В обґрунтовані заяви про забезпечення позову представником заявника зазначено, що, як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 30.08.2002 серії НОМЕР_3 , 30.08.2002 у міському відділі реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб, актовий запис № 1470. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 у справі № 638/1886/24, шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Дане судове рішення набрало законної сили 11.06.2024.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінено прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 09.07.2024р. серія НОМЕР_4 .

За час перебування сторін у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано, зокрема, зазначене вище нерухоме майно, право власності на яке оформлено на ОСОБА_2 (відповідача у справі). В підтвердження того, що наведене майно оформлено саме на відповідача, до позовної заяви долучені відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку поділу вищезазначеного майна, яке було набуто сторонами під час перебування у шлюбі.

Станом на даний час, юридично, по документам, відповідач являється одноособовим власником нерухомого майна, яке є предметом даного спору. На думку заявника, жодних перешкод для його формального відчуження (переоформлення) на свою «підставну» особу, з метою, щоб воно не стало предметом поділу між колишнім подружжям, відповідач не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Cпівмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

При цьому, згідно з ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Як вбачається з матеріалів справи позивач заявляє, що, на даний час, юридично, по документам, відповідач являється одноособовим власником нерухомого майна, яке є предметом даного спору.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами у справі дійсно виник спір щодо нерухомого майна і його поділу.

При невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, і відповідне свідчить, що між сторонами дійсно існує спір.

Припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду про поділ майна подружжя, є обґрунтованим, і суд враховує, що юридично, по документам, відповідач являється одноособовим власником нерухомого майна і може вчиняти з ним юридично значущі дії.

Враховуючи майновий характер позовних вимог, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним йому майном на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про поділ майна подружжя в разі задоволення позову.

Вирішуючи заяву сторони позивача про забезпечення позову, суд вважає, що накладення арешту на майно, як вид забезпечення позову, у даному випадку є обґрунтованим та такими, що дозволить виконати рішення суду у разі задоволення або часткового задоволення позовних вимог, адже відчуження спірного майна чи його подальше обтяження або інші види розпорядження майном, які можуть бути застосовані стороною відповідача, з урахуванням наявності спору щодо майна, тобто наявності правової невизначеності щодо прав на майно, дійсно призведе до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення/часткового задоволення позову), в залежності від способу здійснення розпорядження цими правами, ураховуючи також, що на даний час відповідач не обмежений у можливості розпорядження майном.

Ураховуючи, що позовними вимогами є визнання за позивачем майнових прав на частину спірного майна, накладення арешту на таке спірне майно забезпечить неможливість його відчуження/обтяження, що сприятиме можливості розгляду справи у розумні строки, та у разі задоволення або часткового задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки, за умови зміни власника або застосування обтяження, відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень позивача до суду за захистом своїх прав, отже, в такому випадку захист порушених прав не буде ефективним (у разі ,якщо судом буде встановлено порушення прав позивача та необхідність їх захисту).

Ураховуючи, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя необхідним є встановлення обсягу спільно нажитого майна, клопотання є таким, що підлягає задоволенню.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до положень ст. 154 ЦПК України суд не вбачає, оскільки, на думку суду, будь-які реальні збитки відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, як тимчасовим заходом, наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву - задовольнити.

У порядку забезпечення позову накласти арешт на наступне майно, а саме:

- нежитлове приміщення, загальною площею 68,2 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яке зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- нежитлове приміщення, загальною площею 77,9 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яке зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 13,5 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яке зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру, загальною площею (кв.м): 163.6, житловою площею (кв.м): 70, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру, загальною площею (кв.м): 60.8, житловою площею (кв.м): 22,6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, площею 0,03 га, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, село Мала Солтанівка. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14. Кадастровий номер земельної ділянки: :023:0159. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- земельну ділянку, площею 0,0399 га, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, село Мала Солтанівка. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:023:0158. Яка зареєстрована за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- садовий будинок, загальною площею (кв.м): 108,4, житловою площею (кв.м): 61,0, який розташовано за адресою: АДРЕСА_6 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22733702. Який зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- садовий будинок, загальною площею (кв.м): 123,3, житловою площею (кв.м): 60,4, який розташовано за адресою: АДРЕСА_7 . Реєстраційний номер майна: 24633007. Який зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Дані про заявника (стягувача):

ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_5

Дані про боржника:

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна ГУРТОВА