печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань Сміян А.Ю.,

за участю:

скаржника: не з`явилась,

державного виконавця: не з`явився,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо скасування обмеження: 5740001, яке рахується за ОСОБА_1 у ВП АА 835340 від 19.09.2007 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - скаржник, ОСОБА_1 ) звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо скасування обмеження: 5740001, яке рахується за ОСОБА_1 у ВП АА 835340 від 19.09.2007 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що 16.09.2020 року звернувшись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна встановила, що у реєстрі міститься запис про арешт її квартир. Запис: 5740001 від 27.09.2007 року, підстава: постанова, АА 835340 від 19.09.2007 року ДВС Печерського районного управління юстиції. Встановлено, що арешт накладено на ОСОБА_2 .

На момент накладення арешту, єдиним власником квартири була - ОСОБА_1 , яка за 18 років (з 2007 року) не отримували жодних позовів з приводу квартири. ОСОБА_2 - особа з таким ПІП була співвласником квартири, який продав їй ОСОБА_1 , але борги продавця не розповсюджуються на покупця. У судовому реєстрі наявний спір за участі особи з аналогічними ПІП ( ОСОБА_2 ). В той же час рішення набуло сили у 2012 році і станом на сьогодні особа з аналогічним ПІП у реєстрі боржників не рахується.

Таким чином, державний виконавець наклав арешт на квартиру, яка належить ОСОБА_1 , але арешт накладено стосовно ОСОБА_2 . Таким чином, арешт не стосується скаржника і на сьогодні порушує її право на вільне володіння і розпорядження майном.

Крім того, у відповідь на адвокатський запит отримано інформацію, що у виконавчої служби немає матеріалів справи за ВП № 5740001, тобто зняти арешт через виконавчу службу неможливо. Про арешт скаржнику відомо вже 4 роки. Скаржник пройшла повний судовий процес і Київський апеляційний суд у справі № 757/11162/23-ц своєю постановою від 14.05.2025 року в рамках цивільного судочинства відмовили у скасуванні арешту.

Вважає, що бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна фізичної особи є триваючим правопорушенням, тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 447-451 ЦПК України.

Скаржник у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлена належним чином, подала заяву у якій просила розглядати заяву без її участі.

Представника особи, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд визнав можливим провести розгляд скарги у відсутність учасників справи.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Суд установив, що згідно з договором купівлі-продажу від 16.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 427161424 від 15.05.2025 року зареєстровано арешт нерухомого майна 5740001, на підставі постанови АА 835340 від 19.09.2007 року, ДВС Печерського районного управління юстиції на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_2 .

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області згідно інформації, наданої Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановлено, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що інформація про виконавчі документи відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутня.

Відповідно до відповіді, наданої Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві від 21.03.2023 року № /16 щодо надання копій постанови АА 835340 від 19.09.2007 року, повідомлено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено про наявне обтяження № 5740001 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 внесено на підставі постанови ДВС Печерського районного управління юстиції № АА 835340 від 19.09.2007 року. Встановити в межах якого виконаного проводжений було внесено дане обстеження не можливо. У зв`язку з чим надати копію постанови АA83540 від 19.09.2007 року та повідомити наявність зв`язку між постановою АА 83540 від 19.09.2007 року і ОСОБА_1 не є можливим.

Так, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 УПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду (ст. 448 ЦПК України).

Проте, бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ЦПК України.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням, обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Схожа за змістом правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №760/19348/2011.

При цьому, суд зазначає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даному випадку наявність протягом тривалого часу (понад 18 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Тому, суд має право зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випадку.

Отже, враховуючи допущене державним виконавцем порушення щодо не зняття протягом тривалого часу (понад 18 років) арешту з майна боржника, внаслідок якого було порушено право останнього на мирне володіння його майном, державний виконавець у відповідь на звернення боржника не повинен був обмежуватись доводами щодо неможливості зняття арешту з майна боржника так як обтяження неможливо ідентифікувати як таке, що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в рамках конкретного виконавчого провадження, а роз`яснити прийнятний та допустимий у межах ситуації, що склалась, механізм усунення відповідного порушення, а також як є професійний суб`єкт у сфері виконання судових рішень, сприяти відновленню права боржника, порушеного внаслідок саме бездіяльності державного виконавця.

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту, накладеного постановою ДВС Печерського районного управління юстиції про арешт майна боржника, серія та номер: АА 83540 від 19.09.2007 року, запис про обтяження № 5740001 від 27.09.2007 року; та зобов`язання Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановою ДВС Печерського районного управління юстиції про арешт майна боржника, серія та номер: АА 83540 від 19.09.2007 року, запис про обтяження № 5740001 від 27.09.2007 року на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо скасування обмеження: 5740001, яке рахується за ОСОБА_1 у ВП АА 835340 від 19.09.2007 року - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту, накладеного постановою ДВС Печерського районного управління юстиції про арешт майна боржника, серія та номер: АА 83540 від 19.09.2007 року, запис про обтяження № 5740001 від 27.09.2007 року.

Зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановою ДВС Печерського районного управління юстиції про арешт майна боржника, серія та номер: АА 83540 від 19.09.2007 року, запис про обтяження № 5740001 від 27.09.2007 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 08.09.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ