Номер провадження: 22-ц/813/5055/25
Справа № 507/479/14-ц
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

12.03.2025 представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення даної позовної заяви без розгляду, у зв`язку із тим, що позивачем належним чином неодноразово не виконані ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про витребування доказів, та не подано до суду витребувані докази, які мають значення для вирішення справи по суті. Представник відповідача зазначає, що без огляду даних доказів у судовому засіданні, суду не можливо об`єктивно, повно та всебічно розглянути справу.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2025 рокуклопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду задоволено.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» подало апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку із положеннями ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація про інших позичальників АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа Банк») право вимоги до яких набуто Позивачем, становить банківську таємницю (є інформацією з обмеженим доступом). Через витребування судом першої інстанції оригінал договору переуступки боргу за кредитним договором №999-00026073/1 від 29.03.2013 року, для огляду у судовому засіданні, інформація про абсолютних всіх Позичальників стане відомою Відповідачу, що є порушенням вищевказаних вимог. Проте, суд першої інстанції всупереч вищевказаних роз`яснень ЄСТЛ щодо доступу до правосуддя та ефективного захисту порушеного права, залишив позов Скаржника без розгляду аргументуючи що стороною позивача отримані ухвали про витребування доказів від 17.11.2022 року, 23.04.2024 року, та 18.12.2024 року, однак на теперішній час ухвали суду не виконані, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, що позбавляє суд можливості об`єктивно, повно та всебічно розглянути справу.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 18.11.2025 року на 14:00 год. учасники справи не з`явилися, заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 18.11.2025 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача отримані ухвали про витребування доказів від 17.11.2022 року, 23.04.2024 року, та 18.12.2024 року, однак на теперішній час ухвали суду не виконані, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, що позбавляє суд можливості об`єктивно, повно та всебічно розглянути справу, суд вважає за необхідне у відповідності до положень ст. 257 ЦПК України, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення позов без розгляду задовольнити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Поняття та ознаки доказів; вимоги, що пред`являються до них; порядок подання доказів та витребування доказів судом встановлені Главою 5 «Докази та доказування» ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 1, 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 3, 7, 10 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Системне тлумачення п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями ч.ч.7-10 ст. 84 ЦПК України, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто, коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи.

Також положення ч. 10 ст. 84 ЦПК містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів. Залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №592/10368/16-ц, у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №560/904/15-ц та в постанові від 05.02.2020 року у справі №761/17393/19).

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалами Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2024 року, 18.12.2024 року було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» оригінал договору переуступки боргу за кредитним договором №999-00026073/1 від 29.03.2013 року, для огляду у судовому засіданні.

16.01.2025 року представник позивача подав до суду клопотання, відповідно до якого пояснив, що договір факторингу №001/06-12 від 06.12.2021, укладений між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» містить інформацію щодо інших боржників, у зв`язку із чим направлення до суду оригіналу зазначеного договору призведе до порушення банківської таємниці щодо інших боржників. В той же час на підтвердження, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» дійсно являється кредитором за кредитним договором №999-00026073/1 від 29.03.2013 року на адресу суду направлені відповіді на запити ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому останній підтверджує, що 31.03.2020 року відступив права вимоги за кредитним договором №999-00026073/1 від 29.03.2013 року новому кредитору ТОВ «ФК ФІНРАЙТ».

Таким чином, на виконання ухвали суду про витребування доказів позивачем надіслано заяву, в якій зазначено, що оригінал договору факторингу №001/06-12 від 06.12.2021, укладений між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» містить інформацію щодо інших боржників, у зв`язку із чим направлення до суду оригіналу зазначеного договору призведе до порушення банківської таємниці щодо інших боржників. Тому на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором №999-00026073/1 від 29.03.2013 року, позивачем надано альтернативні докази такі як: відповідь на запит ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.09.2024 року, а також відповідь від ТОВ «ФК ФІНРАЙТ».

Апеляційний суд вважає, суд першої інстанції, залишивши позов ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» без розгляду, дійшов до помилкового висновку про неподання позивачем без поважних причин усіх витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору. Колегія суддів зважає на те, що позивач у заяві чітко указав причини неможливості подання оригіналу договору факторингу, та альтернативні докази на підтвердження відступлення права вимоги

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає, що позивачем виконано вимоги суду щодо подання доказів на підтвердження заявлених вимог та для подальшого вирішення їх по суті. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України).

Суд, пославшись на положення п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, виснував про неповажність причин неподання позивачем витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, але не зазначив, чому його неможливо вирішити на підставі наявних у матеріалах справи, надавши їм відповідну правову оцінку.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 404/7153/20 зазначив, що встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №761/117393/19 зазначив, що положення частини десятої статті 84 ЦПК України містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів, а залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.

У справі, яка переглядається, суд може встановити достовірність набуття права вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» без розкриття інформації, яка містить банківську таємницю щодо інших боржників, які не є учасниками справи, що переглядається, витребуванням офіційної відповіді від первісного кредитора і кожного із наступних до поточного, а також інформацію про здійснення фактичної оплати кожним із набувачів права вимоги за кредитним договором №999-00026073/1 від 29.03.2013 року у відповідності до умов кожного відповідного договору і зокрема за договором факторингу №001/06-12 від 06.12.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».

У разі наявності розбіжностей та суперечностей у наданих позивачем доказах, суду належало оцінити такі докази в сукупності та надати їм оцінку щодо достовірності.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, є помилковим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового та передчасного висновку стосовно залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України через невідповідність нормам процесуального закону, отже відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала, що оскаржується, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 04.12.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова