АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Чернівці

справа № 716/803/25

провадження 822/966/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецького від 09 вересня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Посилалися на те, що 11 липня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 ..

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Посилалася на те, що подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обов`язків щодо ведення спільного господарства.

Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам.

Просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 липня 2019 року виконавчим комітетом Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №3.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 09 вересня 2025 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 липня 2019 року виконавчим комітетом Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №3, розірвано.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині встановлення фактичного місця проживання спільної дитини сторін з матір`ю, про що зазначено у описовій частині рішення. Ухвалити в цій частині нове рішення, встановивши та зазначивши в описовій частині, що спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає з батьком ОСОБА_2 , у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, оскаржуване рішення є незаконним, у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції в описовій частині оскаржуваного рішення помилково визнав встановленим факт проживання дитини з матір`ю, оскільки цей факт не був предметом спору, так як дитина проживає з батьком.

.

Хоча суд не ухвалив рішення щодо місця проживання в резолютивній частині, але, встановивши цей факт в описовій частині, він фактично «легалізував» помилкову інформацію про дитину в офіційному судовому документі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Сторони зареєстрували шлюб 11 липня 2019 року виконавчим комітетом Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, за актовим записом №3 (а.с.7).

Під час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга подана в частині встановлення факту проживання дитини з матір`ю. Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу в апеляційному порядку не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно положень ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 зроблено висновок, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Під час розгляду справи встановлено, що між сторонами, на момент розгляду справи, був відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, не надано доказів про те, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з ним.

Також слід заначити, що ОСОБА_2 не побавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецького від 09 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 09 грудня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.К. Височанська