Житомирський апеляційний суд
Справа №285/113/22 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.
Категорія 72 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/113/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Кобриною Ніною Володимирівною,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Сусловця М.Г. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 . Просив позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтований тим, що 15 січня 2011 року одружився з ОСОБА_5 . У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_4 . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року в справі №285/2679/19 шлюб між ним та ОСОБА_3 розірваний та визначено місце проживання дитини разом із ОСОБА_2 . За рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 23 червня 2020 року в справі №285/845/20 із нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 , тобто матері дитини, стягуються аліменти на утримання доньки. Через неналежне виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , він вимушений був повернутися з Чехії до України та особисто займатися вихованням доньки. Від народження донька зареєстрована разом із ним у його квартирі АДРЕСА_1 . З травня 2021 року малолітня донька проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. Із моменту його приїзду до м.Звягеля будь-яка матеріальна допомога від матері дитини не надходила. Донька рідко бачить матір тверезою. Відповідач навіть не спілкується з донькою по телефону. ОСОБА_2 повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки та перекладає обов`язок по утриманню дитини на родичів. Також відповідач не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню дівчинкою загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Такі обставини свідчать про те, що відповідач може виконувати відносно доньки батьківські обов`язки, але цього робити не бажає та ухиляється. Нехтування матір`ю батьківськими обов`язками принижує гідність доньки, а наявність особи, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідно до характеристики ОСББ «Роялті» ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями. Актом обстеження побутових умов від 21 серпня 2019 року відповідачу рекомендовано пролікуватися від алкогольної залежності. Відповідно до довідки ліцею №1 м.Звягеля Житомирської області дитиною опікується батько, тобто він ( ОСОБА_1 ). За весь період відвідування дитиною школи мати жодного разу не приходила до навчального закладу, перебуванням дитини в закладі не цікавилася, на батьківські збори не з`являлася. Виконавчим комітетом Звягельської міської ради Житомирської області наданий висновок від 22 вересня 2021 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2024 року ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських обов`язків відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покладено на Службу у справах дітей Звягельської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Кобрину Н.В. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції порушив розумні строки розгляду справи; до матеріалів справи додані докази відповідача без їх відкриття стороні позивача; на стадії судового розгляду суд безпідставно відкладав судові засідання для вчинення процесуальних дій, які не передбачені для відповідної стадії судового провадження, у зв`язку із чим представником позивача заявлявся судді відвід; суд не дослідив матеріали справи; під час розгляду відводу представник відповідача адвокат Кравець Л.Ю. заявила про неформальне спілкування із суддею поза межами судового засідання. Також суд першої інстанції не надав оцінки доданим стороною позивача доказам, в тому числі, висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не зловживає алкогольними напоями, а надані у судовому засіданні показання заінтересованими свідками (мати та співмешканець відповідача) спростовуються відеодоказами, долученими до матеріалів справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положенням частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кобрина Н.В. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін та не позбавляти її батьківських прав.

Представник органу опіки та піклування Звягельської міської ради у судове засідання не з`явилася. Служба у справах дітей Звягельської міської ради про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.142 т.2). Орган опіки та піклування про причини неявки свого представника суд не повідомив, що вважається неявкою без поважних причин. За частиною другою ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із 24 березня 2019 року по 02 квітня 2019 року ОСОБА_2 проходила стаціонарне лікування у Комунальній установі «Обласний медичний спеціалізований центр з надання спеціалізованої допомоги хворим на залежності, ВІЛ/СНІД-інфекції та шкірно-неврологічні захворювання» Житомирської обласної ради, що підтверджується довідкою цієї установи від 02 квітня 2019 року №1377 (а.с.18 т.1). Діагноз: розлади внаслідок вживання алкоголю (активна залежність).

Із рапорту інспектора Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області слідує, що 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 повідомив, що його дружина ОСОБА_2 неналежно виконує обов`язки по догляду за дитиною. Він був відсутнім дома два тижня, а коли повернувся, то виявив, що дружина спить у нетверезому стані, а дитина за місцем проживання відсутня, оскільки через стан матері доньку забрали родичі (а.с.12-13 т.1).

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 21 серпня 2019 року комісійною перевіркою, яка проводилася за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що на час відвідування ОСОБА_2 знаходилася в стані схожому на стан алкогольного сп`яніння (лежала на дивані і не реагувала), у квартирі був відчутний запах алкоголю) (а.с.10 т.1). Донька ОСОБА_4 , зі слів ОСОБА_1 , знаходиться впродовж двох тижнів у сестри ОСОБА_2 . Матір дівчинки впродовж цього періоду дитиною не цікавилася. Батько дівчинки до місця проживання викликав наряд поліції, який зафіксував, що ОСОБА_2 знаходилася у стані алкогольного сп`яніння. У квартирі комісія виявила пляшки з-під горілки. ОСОБА_4 проживала весь цей час у тітки, тобто у сестри матері, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не спроможна була доглядати за дитиною через зловживання нею спиртними напоями (з 05 липня 2019 року). Сім`ї рекомендовано пролікувати ОСОБА_2 від алкогольної залежності.

Проте, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 15 січня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, розірваний (а.с.6-7 т.1).

Також зазначеним вище рішенням суду місце проживання малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з ОСОБА_2 .

Із довідки ліцею №1 імені Лесі Українки м.Звягеля від 28 серпня 2020 року №52 убачається, що учениця 1-А класу ОСОБА_4 навчалася у ліцеї з 01 вересня 2020 року. За інформацією класного керівника учениця ОСОБА_7 була відсутня на заняттях із 14 по 18 вересня 2020 року без поважних причин (довідку від лікаря мама учениці не надала). З 21 вересня 2020 року дитиною опікується батько, ОСОБА_1 . Мати, ОСОБА_2 , за останній час навчання доньки зв`язок з класним керівником та навчальним закладом не підтримувала (а.с.8 т.1).

Відповідно до характеристики, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Роялті» 28 вересня 2020 року, ОСОБА_2 проживала у квартирі АДРЕСА_1 з 28 березня 2012 року по 21 вересня 2020 року. За цей період зарекомендувала себе з негативної сторони, а саме: зловживала спиртними напоями, здійснювала неналежний догляд за дитиною ОСОБА_8 (дитина неодноразово визирала з балкону дев`ятого поверху будинку, будучи без нагляду, коли мати перебувала у нетверезому стані, про що повідомляли сусіди; неодноразово з`являлася з дитиною на дитячому майданчику у нетверезому стані, ризикуючи безпекою дитини; 21 вересня 2020 року працівники, які займалися ремонтом будинку, бачили ОСОБА_2 сплячою в нетверезому стані на сходовому майданчику (а.с.9 т.1).

Рішенням виконкому Новоград-Волинської (наразі Звягельської) міської ради від 22 вересня 2021 року №244 затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21-23 т.1).

Із акта оцінки потреб сім`ї/особи від 30 січня 2023 року прослідковується, що з лютого 2022 року ОСОБА_7 разом із батьком ОСОБА_1 перебуває за кордоном у м.Празі (Чеська Республіка) (а.с.66-68 т.1). Також у акті зазначено, що із лютого 2022 року ОСОБА_2 не займається вихованням доньки, але спілкування підтримує в телефонному режимі (дівчинка розповідає, що навчається у 3-му класі Чеської школи). Встановлено, що відповідач проживає у двох кімнатах будинку без зручностей (є пічне опалення). У кімнатах чисто, але холодно. Житло належить співмешканцю ОСОБА_2 .

У висновку оцінки потреби сім`ї зазначено про низький рівень виховного потенціалу матері дитини та схильність її до зловживання алкогольними напоями (а.с.67 зворот - 68). Основні потреби дитини задовольняє ОСОБА_1 , який переважно займається утриманням (забезпечує сезонним одягом, продуктами харчування, шкільним приладдям тощо) та вихованням доньки. Зі слів ОСОБА_2 вона має тимчасові заробітки, але за весь час перебування дитини за кордоном мати жодного разу не відвідала доньку за браком коштів.

Із жовтня 2023 року ОСОБА_2 працює офіційно молодшою медичною сестрою у Комунальному некомерційному підприємстві «Звягельська багатопрофільна лікарня» Звягельської міської ради (а.с.230 т.1). Матеріалами справи не доведено, що відповідач перебуває на обліку в психоневлогічному або наркологічному відділеннях КНП «Звягельська багатопрофільна лікарня».

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою ст.164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_4 та зловживає алкогольними напоями (хронічний алкоголізм). Оскільки позов про позбавлення батьківських прав заявлений із двох підстав, суд перевіряє кожну з них.

Отже правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначив пункти 2 та 4 частини першої ст.164 СК України.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Під хронічним алкоголізмом мається на увазі хвороба, яка з`являється в результаті довгострокової інтоксикації етиловим спиртом і речовинами, що утворюються після його розпаду. Хронічним алкоголізмом називають сильну алкогольну залежність, що супроводжується порушеннями функціонування психіки. Про те, що хвороба перейшла в хронічну форму, свідчать певні ознаки: зміна стійкості до кількості випитого, розвиток абстиненції та нездоланна тяга до стану сп`яніння. Хронічний алкоголізм батьків має бути підтверджений відповідними медичними висновками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої чутливої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року в справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року в справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року в справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року в справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року в справі №545/560/21, від 06 березня 2024 року в справі №150/137/23, від 20 березня 2024 року в справі №405/5236/20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року в справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року в справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року в справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року в справі №213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Тлумачення частини шостої ст.19 СК України дають підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має для суду рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі №317/2256/22).

Доводи апеляційної скарги стосовно висновку органу опіки та піклування спростовуються змістом мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, у якій суд чітко прописав, із яких мотивів він не погодився із висновком органу опіки та піклування, зазначивши при цьому, що висновок є однобічним, ґрунтується лише на доводах однієї сторони - батька, наданих останнім документах та його поясненнях, при цьому викладені обставини нічим не підтверджені та базуються виключно на тому, що дочка проживає із ОСОБА_1 , із яким у доньки склалися добрі відносини. ОСОБА_2 особисто з цього приводу вислухана не була.

Строки розгляду справи, додання до матеріалів справи докази відповідача без їх відкриття позивачу та причини відкладення судових засідань для вчинення процесуальних дій, які не передбачені для відповідної стадії судового провадження, не віднесено до обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Відповідно до ст.43 ЦПК України сторони наділені альтернативними можливостями для того, щоб бути обізнаними із матеріалами справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи та робити з них витяги тощо, а тому такі доводи апеляційної скарги самі по собі не тягнуть скасування рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи та протокол розгляду відводу судді не підтверджують обставин апеляційної скарги про те, що під час розгляду заявленого представником позивача відводу, представником відповідача було заявлено про неформальне спілкування із суддею поза межами судового засідання. Відвід вирішений у спосіб, передбачений ст.40 ЦПК України, та у його задоволенні відмовлено обґрунтовано, чим виключається застосування п.2 частини третьої ст.376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив матеріалів справи та не надав оцінки доказам, наданим стороною позивача, спростовуються змістом рішення суду першої інстанції, в якому міститься належна оцінка у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із урахуванням викладеного вище, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про передчасність застосування до матері дитини такого виняткового (крайнього) заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , хоча й доведена її винна поведінка щодо ухилення у свій час від виконання батьківських обов`язків через зловживання алкогольними напоями, враховуючи, що ОСОБА_2 проходила стаціонарне лікування від алкогольної залежності, наразі розкаюється та стала на шлях виправлення, оскільки працює молодшою медичною сестрою, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями, а відеодокази не доводять зловживання наразі відповідачем алкогольними напоями, а тому висновків суду першої інстанції не спростовують. Натомість відповідач прагне спілкування із її кровною донькою ОСОБА_4 , за можливості спілкується із останньою по телефону, оскільки дівчинка знаходиться із батьком за кордоном у Чеській Республіці, що свідчить про те, що до рідної доньки мати інтересу не втратила та намагається налагодити із дитиною стосунки і у подальшому приймати участь у житті дитини, що наразі не несе ризиків та загроз для дитини, а лише буде сприяти гармонійному її розвитку, яка має зростати у середовищі любові обох батьків, незалежно від того, що між батьками шлюб розірваний. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позбавлення відповідача батьківських прав та застосування до матері дитини такого крайнього заходу впливу призведе до позитивних змін в житті дочки ОСОБА_4 .

Отже, проаналізувавши докази у відповідності до положень ст.89 ЦПК України, виходячи із конкретних обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 не буде відповідати меті такого заходу: позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Наразі найкращим інтересам дитини відповідає підтримання на регулярній основі особистих відносин і прямих контактів з обома батьками, а тому відповідачу належить надати шанс на виправлення, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_4 із покладенням на орган опіки та піклування контрольних функцій, та поки що не позбавляти останню батьківських прав, відмовивши у задоволенні позву про це, що й зроблено судом першої інстанції, виходячи саме із найкращих інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо показань матері відповідача та її співмешканця, наданих у суді першої інстанції, з посиланням на відеодокази, з огляду на викладене вище висновків суду першої інстанції не змінюють.

Решта посилань в апеляційній скарзі зводиться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, що додаткового обґрунтування не потребує з огляду на викладене вище.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кобриною Ніною Володимирівною, залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2025 року.

Головуюча Судді: