справа № 362/5641/24
провадження № 22-ц/824/5600/2025
головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачів, вона як потерпіла отримала тілесні ушкодження, а тому просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 116 992,12 гривень, яка складається із витрат на лікування, добровільної подяки медпрацівникам та втрати заробітної плати. Крім того, позивач просила стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 6 412,90 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції досить формально поставився до оцінки обставин справи, наявних доказів, що призвело до його помилкових висновків.

Звертає увагу, що до позовної заяви позивачем були подані Індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду (за 2020 звітний рік), з якої вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала виплат та дійсно втратила дохід. Проте чомусь, цей доказ був залишений поза увагою суду. Судом також не було вчинено жодних процесуальних дій (як то запитів до позивача, уповноважених державних органів тощо) щодо повного з`ясування всіх обставин справи і перевірки того, чи дійсно втрачений дохід не було виплачено).

Звертає увагу, що також, судом відхилено квитанції за послуги АЗС на суми 300,04 гривень, 563 гривень, 500,18 гривень, 1000, 25 гривень, оскільки з цих доказів не можна дійти висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та наслідками, та чи дійсно пальне було використано з метою лікування. Однак вказує, що як вбачається із листків непрацездатності потерпілої, ОСОБА_1 фактично проживаючи у місті Василькові, перебувала на лікуванні в обласній лікарні у місті Києві і отже цілком реально і закономірно несла витрати на проїзд до лікарні (з переломом носа і руки вона не мала змоги діставатись туди громадським транспортом), доставку ліків, їжі, води/соків тощо, а отже понесені витрати напряму пов`язані з витратами на лікування та відновлення.

Звертає увагу, що вищенаведена позиція потерпілої знаходить відображення серед висновків постанови від 4 липня 2023 року у справі № 444/3247/21 колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду. Так серед іншого у наведеній поставі суд зазначає, що, шкодою є шкода пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а витратами у зв`язку із лікуванням є витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Лісовський В.А. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині не задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с. 89-92).

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідачів та невчинення ними заходів з відшкодування завданої шкоди, а тому суд визнав доведеною суму матеріальної шкоди у розмірі 6 412,90 грн та моральної шкоди у розмірі, як зазначено у резолютивні частині рішення 500 грн та вважав, що вказані кошти підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із таким висновком суду першої інстанції, однак не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Із змісту ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2024 року №362/1627/22, вбачаються наступні встановлені обставини. 20 січня 2020 року приблизно о 20:00 ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі зі сполученням «а/д Київ-Одеса М05» - м. Васильків, Київської області, в напрямку до а/д М-05, в порушення вимогам пунктів 8.7.3.ґ), 8.7.3.е), 8.10, 10.1 ПДР України на заборонювальний сигнал світлофора здійснив виїзд на перехрестя вказаної дороги із вул. Вокзальною в смт. Глеваха Васильківського району Київської області та перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру повороту, та, розпочавши маневр повороту ліворуч в напрямку вул. Вокзальна, допустив зіткнення з автомобілем марки «SKODA OKTAVIA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що в порушення вимог пунктів 12.9(б), 8.7.3.е), 8.10 ПДР України рухався від «а/д Київ-Одеса М-05» в напрямку м. Васильків та на заборонювальний сигнал світлофора здійснив виїзд на вказане перехрестя. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки ««SKODA OKTAVIA A5», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості . Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.1, 1.3, 1.5, 2.3б), 8.7.3.ґ), 8.7.3.е), 8.10, 10.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали . Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 1.1.,1.3, 1.5, 2,3б), 12.9(б), 8.7.3.е), 8.10 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Також, в рішенні суду звільнено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 цього Кодексу. Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 цього Кодексу. Закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2020 року за № 0000152, щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Роз`яснено потерпілим право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Ухвала суду набрала законної сили.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачів, вона як потерпіла отримала тілесні ушкодження, а тому просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 116 992,12 гривень, яка складається із витрат на лікування, добровільної подяки медпрацівникам та втрати заробітної плати. Крім того, позивач просила стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

На підтвердження своїх вимог, позивачка надала в якості доказів: виписку з історії хвороби стаціонарного хворого №94296/88, в якій зазначено, що позивач перебувала в медичному закладі на лікуванні з 21 січня 2020 року по 3 лютого 2020 року; листи непрацездатності; особистий розрахунок суми втраченої заробітної плати за період з 21 січня 2020 року по 3 квітня 2020 року в розмірі 86 118,95 гривень;квитанцію №499 від 21 січня 2020 року щодо благодійного внеску; квитанцію від 23 січня 2020 року на суму 807,50 гривень; квитанцію за послуги АЗС на суми 300,04 гривень, 563,00 гривень, 500,18 гривень, 1000,25 гривень; квитанції на суму 243,90 грн, 107,60 грн, 44,40 грн, 11,30 грн, 238,50 грн, 875,00 грн, 137,54 грн, 198,10 грн, 100,00 грн, 0,10 грн, 7,93 грн, 47,80 грн, 110,50 грн, 49,60 грн.,12,20 грн..1943,10 грн., 197,80 грн., 264,90 грн., 448,00 грн., 564,83 грн., 274,20 грн, 318, 50 грн, 217,10 грн, а всього на суму 6 412,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

У частинах 1,2 ст. 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

У ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

З наведених вище обставин справи вбачається, що 20 січня 2020 року приблизно о 20:00 сталась аварія за участю водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки «SKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 та водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «SKODA OKTAVIA» реєстраційний номер НОМЕР_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки ««SKODA OKTAVIA A5», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В той же час, звертаючись до суду із позовом до завдавачів шкоди, стороною позивача не було враховано, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому правових підстав для стягнення з відповідачів сум відшкодування не вбачається, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У судовому засіданні було підтверджено, що відповідальність відповідачів була застрахована. Однак доказів звернення до страховиків відповідачів, чи до МТСБУ (у випадку, якщо страхова компанія була ліквідована, або, якщо відповідальність водія не була застрахована) матеріали справи не містять. Представник позивача підтвердив, що позивач до страхової компанії відповідачів не зверталась ні з заявою про відшкодування шкоди, ні з позовом до суду. Також, ураховуючи визначений розмір страхового відшкодування, встановлений Законом на час дорожньо-транспортної пригоди, відсутні підстави вважати, що розміру страхового відшкодування не вистачить для покриття заявлених майнових втрат позивача.

Таким чином, на переконання колегії суддів, висновок суд першої інстанції щодо наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що транспортні засоби відповідачів не були застраховані і у страховика не виник обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди постраждалій особі.

В той же час, оскільки відповідачі та апелянт рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В порядку визначеному ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційного скарги, відсутні і підстави для перегляду рішення суду в частині вирішення питання судових витрат та компенсації позивачеві понесених нею судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба