ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1835/24

Головуючий у першій інстанції Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1515/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернігова,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про визнання незаконним та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,-

У С Т А Н О В И В:

22 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів (далі КЕВ м. Чернігів), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника КЕВ м. Чернігів №154 від 12.07.2024 «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_2 »;

- визнати незаконним та скасувати п. 1.1 наказу начальника КЕВ м. Чернігів №168 від 16.07.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 »

- поновити ОСОБА_1 на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області КЕВ м. Чернігів з 16.07.2024;

- стягнути з КЕВ м. Чернігів на його користь середній заробіток за весь час з моменту звільнення з 16.07.2024 по дату поновлення на роботі;

- стягнути з КЕВ м. Чернігів на його користь судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом начальника КЕВ м. Чернігів (по стройовій частині) №168 від 16.07.2024 його, робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області, звільнено з роботи з 16.07.2024 у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Витяг із зазначеного наказу ним було отримано 22.07.2024 засобами поштового зв`язку.

Позивач уважає його звільнення незаконним, оскільки 12.07.2024 він не перебував на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, його звільнення є упередженим ставленням до нього начальника будинкоуправління ОСОБА_3 . Зазначає, що роботодавцем йому не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, акт огляду на стан сп`яніння відсутній, не пропонувалось надати пояснення, не ознайомлено та не запропоновано підписати акт №37 від 12.07.2024, який став підставою для звільнення. Про існування наказу КЕВ м. Чернігів №138 від 12.07.2024 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_2 » позивач дізнався після отримання листа від роботодавця і на день подачі позову з ним не ознайомлений.

Звертає увагу, що за результатами розгляду складеного працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ічнянської міської ради №10 від 30.07.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 179 КУпАП, відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08.07.2025 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника КЕВ м. Чернігів №138 від 12.07.2024 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_2 .

Визнано незаконним та скасовано п. 1.1 наказу начальника КЕВ м. Чернігів №168 від 16.07.2024 про звільнення ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області КЕВ м. Чернігів, у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані, на підставі п. 7 ст. 30 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області КЕВ м. Чернігів з 16.07.2024.

Стягнуто з КЕВ м. Чернігів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 109 065,06 грн з подальшим відрахуванням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з КЕВ на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн та понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Чернігів просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, неналежну оцінку всіх доказів, порушення норм матеріального права та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що є помилковою позиція суду першої інстанції щодо відсутності доказів перебування позивача 12.07.2024 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий факт зафіксовано актом №37 від 12.07.2024, складеним начальником будинкоуправління ОСОБА_3 , протоколом про адміністративне правопорушення, складеним цієї дати працівниками поліції, показаннями свідків як працівників будинкоуправління, так й інших осіб, які взагалі не є колегами ОСОБА_1 , а є місцевими жителями смт Дружба Ічнянського району, що вбачається з відеоматеріалів, знятих бодікамерами поліцейських.

Відповідач наголошує, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду відмовився, будь-яких пояснень причин такої відмови в судовому засідання не надав. Відсутність у справі медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту, за наявності у справі вищенаведених доказів

Зазначає, що не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що у поясненнях свідків є суперечності щодо місця та часу підписання ними актів, оскільки всі свідки у суді підтвердили обставини, за яких було встановлено факт перебування позивача у нетверезому стані на роботі.

Уважає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не спростовує факту перебування позивача на робочому місці у нетверезому стані, оскільки провадження у справі було закрито у зв`язку з наявністю виправлень та нероз`ясненням працівниками поліції ОСОБА_4 процедури проходження медичного огляду, при цьому адміністративною комісією не перевірялися інші обставини складання протоколу на стан сп`яніння.

Звертає увагу, що позивач звільнений від сплати судового збору та не заявляв вимог про його стягнення, однак суд першої інстанції всупереч вимогам закону стягнув з КЕВ м. Чернігова на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн. Також, на думку заявника, розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним фактично здійсненим правовим послугам з огляду на рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, ціну позову, обсягу та обґрунтованості підготовлених та поданих до суду документів і їх значення для вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність, обґрунтованість.

Позивач зазначає, що його звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, відповідач у встановленому законом порядку не зафіксував його перебування на робочому місці у п`яному вигляді, належних та допустимих доказів його перебування 12.07.2024 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння суду не надав.

Наголошує, що доповідна записка та акти складались після приїзду працівників поліції, коли ОСОБА_1 вже поїхав додому, а тому всі подальші акти були складені не для забезпечення права працівника на надання пояснень чи ознайомлення з актами, а складалися формально для імітації законного звільнення.

Звертає увагу, що нумерація актів №38/1 та №38/2 є незрозумілою, як і мета їх складання, адже про відмову позивача від надання пояснень та проходження медогляду зазначено у акті №36, з актами №38/1 та №38/2 ОСОБА_1 не ознайомлювали.

Позивач зазначає, що представники поліції пропонували пройти йому медичний огляд на стан сп`яніння не як працівнику, а як водію транспортного засобу, від чого він і відмовився, оскільки не був водієм, та вказує, що за всіма трьома складеними на нього протоколами провадження у справах були закриті у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників КЕВ м. Чернігова Білик-Кукси М.В., Смаль Я.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Сакун І.А., яка просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що КЕВ м. Чернігова не доведено належними та допустимими доказами факту перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння на робочому місці 12.07.2024, а тому його звільнення на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України здійснено з порушенням вимог трудового законодавства.

Однак погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 з 01.06.2010 перебував у трудових відносинах з КЕВ м. Чернігів, з 01.04.2013 - на посаді робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області (а.с. 5-6).

За Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЕВ м. Чернігів, затвердженими протоколом зборів трудового колективу №1 від 24.03.2011 (далі Правила), встановлений розпорядок роботи, яким встановлено початок роботи о 8:00 год. та закінчення роботи о 17:00 год (п. 3.2.).

Пунктом 3.7 Правил встановлено, що до початку роботи кожен працівник підприємства зобов`язаний відмітити свій прихід на роботу, а по закінченні робочого дня ухід в порядку, встановленому роботодавцем. Раніший прихід до початку робочого часу або всяка затримка працівника після робочого часу на підприємстві по власній ініціативі є грубим порушенням трудової дисципліни. Керівники підрозділів і служб КЕВ ведеться облік робочого часу, в тому числі при виконанні виробничих завдань із шкідливими і небезпечними умовами праці. Працівник, який з`явився на роботу у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння відсторонюється від роботи у встановленому законодавством порядку.

Пунктами 7.4, 7.5 Правил передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються керівником підприємства і оформляються наказом по підприємству (про що повідомляється працівникові під підпис).

Перед застосуванням дисциплінарного стягнення від працівника вимагається письмове пояснення проступку. Відмова працівника надати таке пояснення не є перешкодою для застосування стягнення. Про відмову надати пояснення складається акт за підписом двох інших працівників підприємства (а.с. 46-51).

12.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) Литвиненко Т. складено доповідну записку №36 на ім`я начальника КЕВ м. Чернігів майора ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 , робітник з комплексного обслуговування будинків, 12.07.2024 о 8.00 не вийшов на роботу та після її дзвінка з`явився на робочому місці о 9.00 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: відчувався сильний різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів, нечітке мовлення, почервоніння шкірного покриву обличчя, неприродний блиск очей, нецензурні висловлювання. Оскільки він поводив себе агресивно, ОСОБА_3 викликала наряд поліції та в присутності правоохоронців він продовжував погрожувати їй розправою, у зв`язку з чим остання подала заяву до поліції (а.с. 33, 64 зворот).

12.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) Литвиненко Т., завідуючою гуртожитками ОСОБА_7 , бухгалтером Кириченко С. складено акт №37 «Про перебування ОСОБА_8 на роботі в нетверезому стані», в якому вказано, що ОСОБА_9 , робітник з комплексного обслуговування будинків, став до роботи 12.07.2024 о 9.00 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: відчувався сильний різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів, нечітке мовлення, почервоніння шкірного покриву обличчя, неприродний блиск очей, нецензурні висловлювання, агресивна поведінка. Пояснювати свій стан ОСОБА_9 відмовився. На пропозицію пройти медичне обстеження щодо вмісту алкоголю в крові ОСОБА_9 не погодився, став агресувати та висловлюватися нецензурною лайкою, після чого було викликано поліцію Поліцією складено протокол про перебування ОСОБА_10 на роботі у п`яному вигляді (а.с. 34, 65).

12.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) Литвиненко Т., завідуючою гуртожитками ОСОБА_7 , бухгалтером Кириченко С. складено акт №38 про відмову ОСОБА_10 ознайомитися з актом від 12.07.2024 №37 про його перебування на роботі в нетверезому стані та засвідчити ознайомлення своїм підписом (а.с. 35).

12.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) Литвиненко Т., завідуючою гуртожитками ОСОБА_7 , бухгалтером Кириченко С. складено акт № 38/1 про відмову ОСОБА_10 надавати пояснення про його перебування в нетверезому стані на робочому місці (а.с. 36).

12.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) Литвиненко Т., завідуючою гуртожитками ОСОБА_7 , бухгалтером Кириченко С. складено акт №38/2 про відмову ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 37).

Доповідна записка та акти від 12.07.2024 зареєстровані у журналі реєстрації вхідних документів КЕВ м. Чернігів, а також у журналі реєстрації вихідних та вхідних документів будинкоуправління смт Дружба, в якому щодо зазначення номеру акту від 12.07.2024 про відмову від ознайомлення з наказами №137 та №138 ОСОБА_9 міститься виправлення номеру документа з 39 на 40 з відповідними застереженнями (а.с. 79-81, 122-123).

Наказом начальника КЕВ м. Чернігів (з адміністративно-господарської діяльності) №137 від 12.07.2024 відсторонено ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області, від роботи 12.07.2024 з 09.00 до 17.00 год. (а.с. 38-39).

Наказом начальника КЕВ м. Чернігів (з адміністративно-господарської діяльності) Федорчука В. №138 від 12.07.2024 за грубе порушення трудової дисципліни застосовано до ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області, відповідно до п. 2 ст. 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України (поява на роботі у нетверезому стані) (а.с. 40-41, 65 зворот-66).

12.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) Литвиненко Т., завідуючою гуртожитками ОСОБА_7 , бухгалтером Кириченко С. складено акт №39 про відмову ОСОБА_1 ознайомитися з наказами начальника КЕВ м. Чернігів від 12.07.2024 №137 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_10 » та №138 «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_11 » і засвідчити ознайомлення підписом. Зазначено, що текст наказів ОСОБА_12 було зачитано уголос (а.с. 42, 77). Номер акту №39 виправлено з №40.

На прохання ОСОБА_1 трудову книжку надіслано йому поштою 12.08.2024 (а.с. 44-45).

15.07.2024 начальником підприємства (будинкоуправління) ОСОБА_3 складено доповідну записку №40 на ім`я начальника КЕВ м. Чернігів майора ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_9 , робітник з комплексного обслуговування будинків, 15.07.2024 о 8.00 не з`явився на роботу та протягом усього робочого дня теж відсутній, його місцезнаходження невідомо, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 43, 78). Номер акту №40 виправлено з №39.

Вказана доповідна записка зареєстрована у журналі реєстрації вихідних та вхідних документів будинкоуправління смт Дружба, з виправленням її номеру з 40 на 39 з відповідними застереженнями (а.с. 122-123).

Наказом начальника КЕВ м. Чернігів (по стройовій частині) №168 від 16.07.2024 ОСОБА_1 , робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розряду будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області, у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані, п. 7 ст. 40 КЗпП України, звільнено з роботи 16.07.2024. Підстава: доповідна записка начальника підприємства (будинкоуправління) №36 від 12.07.2024 «Про перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані», наказ начальника КЕВ м. Чернігів №138 від 12.07.2024 «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_2 ». (а.с. 9)

16.07.2024 на адресу ОСОБА_1 відповідач направив витяг з наказу начальника КЕВ м. Чернігів від 16.07.2024 №168, розрахунковий листок за липень 2024 року та повідомив, що даним наказом його звільнено з роботи 16.07.2024 у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані, п. 7 ст. 40 КЗпП України, повідомлено про необхідність отримання трудової книжки (а.с. 8).

Також установлено, що 12.07.2024 об 11:59 до відділення поліції №2 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.07.2024 о 11:58 за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця ( ОСОБА_13 ) повідомила, що працівник ОСОБА_1 , 63 роки, у нетверезому стані їздить на мотоциклі; водійського у нього немає, його вилучили; зараз він у військовому містечку у нетверезому стані та поруч нього є мотоцикл; просить відреагувати, про що старшим інспектором черговим ВП №2 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області складеного рапорт (а.с. 67).

За результатами опрацювання вищевказаного рапорту складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №800335 про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, про те, що він 12.07.2024 о 09 год. 00 хв на вул. 40 років Перемоги в смт Дружба Прилуцького району Чернігівської області керував мотоциклом Forte FТ 110-2 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.01.2025 (справа №733/1510/24) скасовано постанову Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06.11.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП та закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 92-96).

12.07.2024 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 588045 за ч. 1 ст. 179 КУпАП про те, що 12.07.2024 о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи на посаді слюсаря-сантехніка в/ч НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 знаходився на робочому місці в нетверезому стані, чим порушив вимоги частини першої статті 179 КУпАП. Медичний огляд не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проведення такого огляду (а.с. 66 зворот)

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №588045 від 12.07.2024 постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ічнянської міської ради №10 від 30.07.2024 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 179 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 10).

Постановою серії ББА №625114 від 12.07.2024 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за порушення ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400 грн за те, що останній 12.07.2024 о 09 год. 00 хв в смт Дружба по вул. 40 років Перемоги Чернігівської області здійснював рух транспортним засобом Forte ГТ 110-2 д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому рішенням Прилуцького районного суду Чернігівської області від 12.09.2023 ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху, а також ОСОБА_14 не мав при собі поліса обов`язкового страхування, чим порушив п. 2.1 ґ Правил дорожнього руху.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08.08.2024 (справа №733/1591/24) адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 625114 від 12.07.2024, складену поліцейським з реагування патрульної поліції ВП №2 (м. Ічня) Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Мірошником В.С., якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с. 89-91).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Отже, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливе застосування положень ст. 147 КЗпП України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Підставою для звільнення працівника за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є сам факт появи на роботі у нетверезому стані. При цьому, звільнення на підставі вказаного пункту є дисциплінарним стягненням, а тому таке має накладатись з додержанням встановленої процедури.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (постанови Верховного Суду від 25.07.2018 в справі №333/5649/16-ц, від 04.12.2019 в справі №447/1236/18, від 15.03.2021 в справі №404/345/19, від 10.09.2021 в справі №486/1186/20).

Отже, нетверезий стан працівника може бути підтверджений медичним висновком чи іншими видами доказів (письмові, речові та електронні; висновки експертів; показання свідків). Проведення медичного огляду з метою виявлення нетверезого стану (зокрема, стану алкогольного сп`яніння) за ініціативи роботодавця можливе виключно у добровільному порядку.

Частиною 1 ст. 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та/або об`єктів чи операторів критичної інфраструктури; в інших випадках, передбачених законодавством.

У ч. 1 ст. 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 в справі №711/8227/16-ц).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1).

У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, як зазначалось вище, відповідно до українського законодавства поява або перебування працівника на роботі у стані алкогольного сп`яніння є підставою для: відсторонення від роботи (ст. 46 Кодексу законів про працю України); звільнення працівника (п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП); оголошення догани (ст. 147 КЗпП); стягнення шкоди у повному розмірі у разі завдання збитків (ст. 134 КЗпП).

Для встановлення факту перебування працівника в стані сп`яніння потрібно скласти акт, де детально описати характерні ознаки сп`яніння, наприклад, запах алкоголю, порушення координації тощо.

Законодавство не зобов`язує роботодавця обов`язково отримувати медичний висновок для підтвердження факту сп`яніння. Нетверезий стан працівника можна довести як медичним висновком, так і іншими доказами (п. 25 згаданої постанови Пленуму ВС №9). Також Верховний Суд у справі №640/17224/15-ц вказав (постанова від 23.01.2018), що відсутність медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту. Стан сп`яніння може бути підтверджений і іншими доказами, яким суд має дати відповідну оцінку. При цьому відмова працівника від огляду не позбавляє роботодавця права звільнити його за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Тож за відсутності медичного висновку можна використати інші докази: письмові пояснення, складені поліцією протоколи, відео з камер, показання колег, висновки експертизи щодо медичного огляду, результати технічних засобів (алкотестер, якщо є на підприємстві) тощо.

Проходження медичного огляду на стан сп`яніння є правом працівника, тому не слід у примусовому порядку везти його до медичного закладу. Але відмову від огляду слід зафіксувати в акті, складеному комісією у складі не менше трьох осіб (постанова Верховного Суду у справі №303/5125/17 від 03.06.2020).

Беручи до уваги наведені вимоги законодавства та обставини справи в їхній сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що звільнення позивача було здійснено з порушенням вимог трудового законодавства через недоведеність стороною відповідача факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на робочому місці 12.07.2024.

Так, у справі встановлено, що 12.07.2024 ОСОБА_1 з`явився на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, про що начальником підприємства (будинкоуправління) ОСОБА_13 , завідуючою гуртожитками ОСОБА_15 та бухгалтером ОСОБА_16 складено відповідний акт №37 від 12.07.2024 про перебування ОСОБА_8 на роботі у нетверезому стані, в якому ознаками алкогольного сп`яніння позивача вказано сильний різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, нечітке мовлення, почервоніння шкірного покриву обличчя, неприродний блиск очей, нецензурні висловлювання та агресивна поведінка. Вказані ознаки є характерними для стану алкогольного сп`яніння та візуально доступними і зрозуміли оточуючим людям, колегам по роботі, працівникам поліції тощо.

В акті вказано, що від надання пояснень та від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився.

Будь-яких зауважень до акту, письмових пояснень тощо ОСОБА_1 роботодавцю належним чином не надавались.

Також, начальником підприємства (будинкоуправління) ОСОБА_13 , завідуючою гуртожитками ОСОБА_15 та бухгалтером ОСОБА_16 було додатково складено акти від 12.07.2024 №38 - про відмову ОСОБА_8 ознайомитися з актом про його перебування на роботі в нетверезому стані та №38/1 про відмову ОСОБА_8 надавати пояснення про його перебування в нетверезому стані на робочому місці.

Отже, відповідач у встановленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача ОСОБА_1 в нетверезому стані на робочому місці, запропонував надати пояснення, а також запропонував пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції в судовому засіданні допитано свідків, зокрема начальника будинкоуправління ОСОБА_3 , завідуючу гуртожитками ОСОБА_15 та бухгалтера ОСОБА_16 , які стверджували, що позивач ОСОБА_1 12.07.2024 перебував у стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду та від пояснень, про що ними і складено відповідні акти. Свідки пояснили, що раніше також мали місце випадки появи позивача на роботі у нетверезому стані.

Так, ОСОБА_3 показала, що 12.07.2024 зранку вона виявила відсутність ОСОБА_1 на роботі, який з`явився на робочому місці лише після її дзвінка у стані алкогольного сп`яніння. Вказала, що позивач тривалий час має проблеми з алкоголем (алкогольні запої) і вона його неодноразово попереджала про виправлення такої поведінки та недопущення подібних ситуацій. Після виявлення позивача у нетверезому стані у них виникла розмова, під час якої позивач почав кричати на ОСОБА_3 , обмовляв та ображав її нецензурною лайкою. ОСОБА_3 запропонувала йому написати заяву на звільнення у зв`язку з його станом, потім неодноразово пропонувала пройти медичний огляд на стан сп`яніння від чого він відмовився та повідомила, що йде складати відповідні документи щодо фіксації перебування ОСОБА_1 у нетверезому стані. ОСОБА_3 викликала поліцію, по приїзду якої ОСОБА_17 дрімав у приміщенні і вони його розбудили. Доповідну та акти складали у кабінеті за допомогою ПК з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були свідками вказаних подій. Повідомила ОСОБА_1 про наявні акти, ознайомитись з якими він відмовився, вилаявшись нецензурною лайкою. Складені документи (доповідну, акти) ОСОБА_3 направила на КЕВ міста Чернігова, які мають повноваження вирішувати питання щодо звільнення позивача та складати відповідні накази.

Свідок ОСОБА_15 вказала, що 12.07.2024 під час обходу підконтрольних їй об`єктів почула крики, підійшла збоку і стояла спостерігала, де чула і бачила, що ОСОБА_17 виражався нецензурними словами на начальника будинкоуправління ОСОБА_3 , перебував у неадекватному стані, візуально було видно, що він п`яний, мав характерне червоне обличчя. Чула, що ОСОБА_3 пропонувала ОСОБА_4 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на що він відмовився. Вказане відбувалось зранку 12.07.2024 у проміжок часу приблизно з 9:30 до 12:00 год. Відповідні документи складали у кабінеті за допомогою ПК, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підписували їх, оскільки, крім іншого, були свідками цих подій.

Свідок ОСОБА_16 показала, що 12.07.2024 була свідком розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , під час якої ОСОБА_1 кричав, поводився неадекватно, вживав нецензурну лайку, ображав ОСОБА_3 , вона плакала. На пропозицію ОСОБА_3 поїхати на медичний огляд на стан сп`яніння кричав, що нікуди не поїде. З ознак алкогольного сп`яніння бачила та чула нечітку вимову, хитку координацію рухів. Вказувала, що за час її роботи ОСОБА_1 неодноразово з`являвся на робочому місці у нетверезому стані. Після конфлікту доповідну та акти складала ОСОБА_3 у кабінеті за допомогою ПК за підписами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Інші свідки також підтверджували нетверезий стан ОСОБА_1 .

Зокрема, свідок ОСОБА_18 (працівник будинкоуправління) показав, що чув розмову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як ОСОБА_1 кричав та використовував нецензурну лайку. Він просив ОСОБА_1 не сваритись і не кричати. Вказував, що в той день ОСОБА_1 був «зовсім інший» - і збуджений, і хитався, і мав запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_19 (двірник) вказала, що всіх подробиць не знає, лише частково чула крики та нецензурну лайку ОСОБА_1 та помітила, що його поведінка була «занадто веселою».

Свідок ОСОБА_20 показав, що візуально та по розмові зрозумів, що ОСОБА_1 «під шафе», тобто нетверезий.

Свідок ОСОБА_21 (КЖХ, працівник з комплексного обслуговування) показав, що бачив ОСОБА_1 після обіду 12.07.2024 вже з працівниками поліції. Вказував, що візуально та з поведінки ОСОБА_1 було видно нетверезий стан, однак пояснити чи вказати конкретику не зміг.

Тобто, фактично всі допитані у суді першої інстанції свідки вказали, що візуально, з поведінки та фізичних даних ОСОБА_1 вбачався його нетверезий стан.

У свою чергу, звертаючись до суду з цим позовом, будь-яких доказів на спростування факту перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не надав.

При цьому, колегія суддів враховує можливість позивача беззаперечно спростувати вказаний факт шляхом проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

А також, колегія суддів зауважує, що пройти медичний огляд ОСОБА_1 міг лише в добровільному порядку. Повноваження щодо зобов`язання працівника пройти медичне обстеження у роботодавця відсутні.

Однак ОСОБА_22 не пройшов медичного обстеження на стан сп`яніння, а ні за ініціативою роботодавця, а ні за власною ініціативою. Також, пройти медичний огляд йому пропонували працівники поліції, на що він теж відмовився.

Таким чином, ураховуючи, що перебування 12.07.2024 ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджено актом від 12.07.2024, складеним та підписаним трьома посадовими особами будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області (начальником будинкоуправління, завідуючою гуртожитками, бухгалтером), а також поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за пропозицією відповідача ОСОБА_1 відмовився, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо вказаних обставин і спростування даного факту позивач не надав, оцінюючи надані сторонами докази на підставі вимог ст. 89 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача проведено відповідно до вимог трудового законодавства, позивачем не доведені обставини незаконності його звільнення згідно вимог п. 7 ст. 40 КЗпП України, на які він посилається у своєму позові.

З урахуванням вищевикладеного, встановлених обставин справи та наданих сторонами на їх підтвердження чи спростування доказів, доводи позивача про те, що його звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, відповідач у встановленому законом порядку не зафіксував його перебування на робочому місці у п`яному вигляді, належних та допустимих доказів суду не надав, не відповідають дійсності та зводяться до власного тлумачення правовідносин та законодавства, що їх регулює.

Доводи позивача про те, що причиною звільнення стали неприязні відносини з начальником ОСОБА_3 та 12.07.2024 він не перебував на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився. На виконання положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не надав жодних доказів на спростування вищезазначеного.

З досліджених матеріалів справи, наданих сторонами доказів та показань свідків слідує, що начальник будинкоуправління м. Ічня Чернігівської області ОСОБА_3 виявила ОСОБА_1 у нетверезому стані на робочому місці, у зв`язку з чим мала з ним розмову, під час якої неодноразово пропонувала та наполягала на проходженні останнім медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, пропонувала подати пояснення, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Після вказаних подій, в тому числі, після виклику і приїзду працівників поліції, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і за їх підписами склали відповідні доповідну та акти у кабінеті з використанням ПК.

Актом є службовий документ, складений групою осіб чи спеціально уповноваженою особою для засвідчення встановлених ними/нею певних фактів, події чи дії.

Форми деяких видів актів затверджено нормативно-правовими документами, вимоги яких є обов`язковими для виконання із забороною внесення змін до таких форм. Для інших видів акта немає встановленої форми, його оформлюють на загальному чи спеціальному бланку або на чистих аркушах паперу формату А4 з відтворенням необхідних реквізитів (назва підприємства, номер, підписи, посади тощо).

Відносно спірних правовідносин законодавством не передбачено затверджених нормативно-правовими актами обов`язкових форм та часових рамок, зокрема одномоментного та одночасного фіксування події чи певного факту під час їх виявлення.

Відтак, фіксація факту в певний розумний часовий проміжок після його виявлення, з описом факту (події, дії) та зазначенням необхідних даних і реквізитів, не є порушенням законодавства та ознакою фальсифікацій тощо.

За наведеним, доводи позивача про те, що доповідна записка та акти складались після приїзду працівників поліції, коли ОСОБА_1 вже поїхав додому, тобто складалися формально для імітації законного звільнення, нумерація актів №38/1 та №38/2 є незрозумілою і його з ними не ознайомлювали, є помилковими та зводяться до звуженого тлумачення процедури фіксації спірного факту.

При цьому, колегія суддів зауважує, що пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння та надати пояснення відносно свого стану ОСОБА_3 пропонувала ОСОБА_4 саме під час виявлення його на робочому місці у нетверезому стані, що підтвердили свідки, що і вказано в доповідній записці на КЕВ міста Чернігова та у першому основному акті №37 від 12.07.2024, на підставі якого начальником КЕВ міста Чернігова винесено оскаржувані накази.

Акти №38/1 та №38/2 є похідними, фактично дублюють інформацію з основного акту №37 та не були підставами для звільнення позивача з роботи.

Посилання позивача на те, що за всіма трьома складеними на нього протоколами провадження у справах про адміністративні правопорушення були закриті у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення не є слушними, оскільки жодною із згаданих постанов не спростовано факту перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, вищенаведені норми матеріального права і встановлені обставини справи не врахував та дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, КЕВ міста Чернігова належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1 816,80 грн у відшкодування судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 367, 374, 375, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про визнання незаконним та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку відмовити.

Компенсувати Квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернігова за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 80 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 - зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернігова - місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Володимира Дрозда, 19, .

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І.Онищенко

Н.В. Шитченко