ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2912/25 Номер провадження 22-ц/814/3287/25Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Дряниці Ю.В.

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.01.2024 між ОСОБА_1 та АТ «А-БАНК» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 30800,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 24.01.2027) зі сплатою процентів у розмірі 75 % щорічно. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, її заборгованість за кредитом станом на станом на 26.02.2025 складає 50366,01 грн.

Позивач просив стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача.

Заочним рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 25.01.2024 в розмірі 23313,30 грн та судові витрати в сумі 1121,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухваливши нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини, зміст яких врегульовано та узгоджено у Правилах та Умовах, які є невід`ємною частиною кредитного договору, а також у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем з допомогою електронного підпису.

Зазначає, що районним судом відмовлено в достроковому стягненні з посиланням на ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», але не враховано, що між сторонами було укладено кредитний договір і в даному випадку застосовуються умови кредитного договору. Так, перед отриманням кредиту відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, в п. 6 (Додаткові умови) якого було зазначено наступне «В разі наявності заборгованості у Клієнта із сплати Щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати Кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку Заборгованості, що виникла при користуванні Клієнтом Послугою "Швидка готівка"». При цьому, умовами кредитного договору не передбачено обов`язкове повідомлення про вимогу дострокового погашення кредиту, оскільки в даному випадку Банк з даною вимогою звернувся вже у суді, а відповідач знав, що він порушив вимоги кредитного договору оскільки мав графік погашення кредиту.

Також посилається на те, що судом безпідставно відмовлено в стягненні пені за кредитним договором, та вважає, що такий висновок не відповідає діючому законодавству.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.06.2019 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК».

25.01.2024 ОСОБА_1 було оформлено заявку про надання послуги «Швидка готівка» №A508CT62 від 25-01-2024 за умовами якої відповідач просив надати йому кредит за послугою «Швидка готівка»; тип кредиту Кредит строковий; Мета отримання кредиту Придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; Сума кредиту 30800 грн; Строк кредиту - місяців з 25-01-2024 по 25-01-2027 включно; Процентна ставка (фіксована) - 75 % на рік; Комісія за надання фінансового інструменту 0,00 грн; розмір щомісячного платежу 2192,07 грн та визначається за формулою: A = K*S. У випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу.

На підставі меморiального ордеру N TR.34976906.141557.2842 від 25.01.2024 банком були видані ОСОБА_1 кошти в сумі 30800 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 26.02.2025 заборгованість за кредитним договором від 25.01.2024 становить 50366,01 грн та складається з наступного: 30222,57 грн заборгованість за кредитом, 18756,41 грн заборгованість за процентами, 1387.03 грн заборгованість за пенею.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що укладений між сторонами кредитний договір є споживчим, та дійшов висновку, що до даних правовідносин застосовуються положення ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування».

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України та статті 629 ЦК України закріплено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно пунктів 5, 27, 30 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 5 жовтня 2017 року № 2155-VIII кваліфікований електронний підпис - це удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису; кваліфікований сертифікат електронного підпису - сертифікат електронного підпису, що видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг і відповідає вимогам, встановленим частиною другою статті 23 цього Закону, а відкритий ключ (дані для підтвердження електронного підпису чи електронної печатки) - дані, що використовуються для підтвердження електронного підпису чи електронної печатки.

Засоби кваліфікованого електронного підпису чи печатки за допомогою відповідних технічних та процедурних засобів повинні забезпечувати: надійний рівень конфіденційності особистих ключів під час їх генерації, зберігання та створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки; належний рівень унікальності пари ключів, які вони генерують; надійний рівень неможливості обчислення значення особистого ключа на основі відкритої інформації та надійний захист кваліфікованого електронного підпису чи печатки від підроблення шляхом використання наявних на даний момент технологій; можливість надійного захисту підписувачем чи створювачем (уповноваженим представником створювача) електронної печатки особистого ключа від використання іншими особами (частина перша статті 19 Закону № 2155-VIII).

Під час надання кваліфікованих електронних довірчих послуг використовуються кваліфіковані сертифікати електронного підпису, кваліфіковані сертифікати електронної печатки та кваліфіковані сертифікати автентифікації веб-сайту (далі - кваліфіковані сертифікати відкритих ключів). Кваліфіковані сертифікати відкритих ключів обов`язково повинні містити ідентифікаційні дані, які однозначно визначають користувача електронних довірчих послуг (частини перша, друга статті 23 Закону № 2155-VIII).

За загальними правилами, передбаченими статтями 526-530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та в установлений строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами кредитних правовідносин та факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована.

У доводах апеляційної скарги, представник позивача посилається на безпідставне застосування районним судом норм ст. 16 ЗУ «Про захист прав споживачів» до виниклих між сторонами правовідносин.

Колегія суддів зазначені доводи не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як вірно встановлено районним судом, укладений між сторонами договір споживчого кредиту не передбачає права кредитора вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, та матеріали справи не містять доказів повідомлення кредитором у письмовій формі споживача про наявність заборгованості із наданням строку для усунення порушення умов договору про споживчий кредит.

Доводи апеляційної скарги про те, що Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» містить умову щодо можливості дострокового стягнення споживчого кредиту, колегія суддів відхиляє, оскільки між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку. Вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташовані в рекламному буклеті складають договір банківських послуг.

Ознайомлення відповідача з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Оскільки обов`язок позичальника ОСОБА_1 з повернення кредиту та сплати процентів визначений ануїтетними платежами у розмірі по 2192,07 грн., протягом 36 місяців, з 25.01.2024 по 25.01.2027, районний суд дійшов правильного висновку, що задоволенню підлягають вимоги АТ «Акцент Банк» лише щодо простроченої заборгованості за період з 25.01.2025 по 31.01.2025.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що районним судом безпідставно відмовлено у стягненні пені за кредитним договором, оскільки рішенням районного суду на користь позивача стягнуто суму заборгованості, у тому числі пеню у розмірі 1387,03 грн.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно надано правову оцінку обставинам справи і застосовано актуальну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що регулює існуючі між сторонами правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.367,374ч. 1 п. 1,375,381,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Ю.В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак