Дата документу 25.11.2025Справа № 554/751/24
Провадження № 2/554/4345/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Михайлової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Станкевич Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач АТ «Перший Український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 101 від 15.01.2021 року в розмірі 60369,98 грн, а також 2422,40 грн судового збору.

Позов вмотивований тим, що 15.01.2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 видано кредит на суму 55348 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, в нього утворилася заборгованість перед позивачем, яка станом на 18.08.2023 року становить 60369,98 грн, з яких: 35328,96 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3,85 грн - заборгованість за відсотками; 25037,17 грн - заборгованість за комісією. На адресу відповідача позивачем було направлено письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, однак, у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

04.03.2025 року Жовтневим районним судом м. Харкова було постановлено заочне рішення, яким позовну заяву задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 15.01.2021 року № 101 в загальному розмірі 60369,98 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн (справа № 554/751/54, провадження № 2/639/567/25).

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 29.05.2025 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.03.2025 року у цивільній справі № 554/751/24 за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, цивільну справу № 554/751/24 призначено до судового розгляду.

03.06.2025 року до Новобаварського районного суду міста Харкова через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Берзінь С.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги вважав необґрунтованими та безпідставними, тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування позиції послався на те, що позивач не надав документів, які належним чином підтверджують переказ грошових коштів (наприклад, банківської квитанції, платіжного доручення, меморіального ордера тощо) з банківського рахунку кредитора на банківський рахунок позичальника. Так, на думку адвоката, надана позивачем платіжна інструкція № TR.46846798.58177.8810 від 15.01.2021 року не відповідає встановленому зразку платіжної інструкції АТ «ПУМБ» та не містить обов`язкових реквізитів, зокрема, печатки надавача платіжних послуг та відмітки про проведення банківської операції із зарахування коштів; виписка з особового рахунку, яка не містить жодного підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, не є офіційною випискою з рахунку клієнта та не може оцінюватися як належний доказ. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. З урахуванням викладеного, представник відповідача вважав, що позивач не надав первинних документів, що підтверджують наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 101 від 15.01.2021 року.

Також, мотивуючи свої заперечення проти вимог позивача, адвокат послався на те, що матеріали справи не містять підтверджень,що відповідач ознайомився, зрозумів та погодився саме з такою редакцією Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки підпис відповідача на відповідному примірнику договору відсутній.

Щодо нарахування комісії по кредиту, представник відповідача вважав, що остання нарахована незаконно, оскільки положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту, на його думку, є нікчемними.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 з 26.07.2022 року являється військовослужбовцем, тому в силу ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від обов`язку сплати відсотків, неустойки та комісій зав кредитним зобов`язанням.

У відзиві на позовну заяву адвокат Берзінь С.Л. просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу. При цьому вказав, що докази всіх фактично здійснених витрат на професійну правничу допомогу адвоката будуть надані відповідачем (представником) до закінчення судових дебатів у справі або на останньому судовому засіданні у разі спрощеного провадження.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 24.06.2025 року цивільну справу № 554/751/24 за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025 року справу розподілено до провадження судді Михайлової І.М.

26.08.2025 року до суду надійшла відповідь з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради, з якої слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Полтави.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.09.2025 року справу прийнято до провадження судді Михайлової І.М. та відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду.

Представник позивача згідно прохальної частини позову просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

22.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Берзінь С.Л. надійшла до суду заява, в якій останній просив проводити судовий розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати просив покласти на позивача та стягнути з позивача та користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу.

Підстав для відкладення судового засідання, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, судом не встановлено, тому суд розглянув справу за відсутності представника позивача, відповідача і його представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини (ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 названої статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом установлено, що 15.01.2021 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 101, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 55348 грн, строком на 36 місяців, реальна річна процентна ставка складала 72,5588 % річних, комісія за обслуговування кредиту 2,99 % від суми кредиту, що становить 1654,91 грн, яка нараховується щомісячно.

Указаний кредитний договір № 101 від 15.01.2021 року укладено ОСОБА_1 шляхом підписання 15.01.2021 року особистим власноручним підписом Заяви № 101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспорту споживчого кредиту (а.с.8 зворот, 9).

Відповідно до заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписанням цієї заяви ОСОБА_1 беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг. Підписавши зазначену заяву, відповідач також підтвердив, що йому зрозумілий порядок внесення змін до ДКБО, він з ним погоджується, а також те, що він ознайомлений з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згоден. Відповідач запевнив, що всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, та підтвердив, що до підписання заяви він отримав в письмовій формі інформацію згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі шляхом одержання доступу до такої інформації на сайті банку. В дату підписання цієї заяви йому надано ДКБО (як публічну частину договору), шляхом розміщення на сайті банку, зокрема розділі «Підтримка» за посиланням «Завантажте документи». Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив і те, що він отримав від банку примірник Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування № 101 від 15.01.2021 року (а.с.8 зворот).

Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 12 серпня 2020 року, що діяла на момент підписання заяви та до якої приєднався відповідач ОСОБА_1 , міститься в матеріалах справи (а.с.11-17).

15.01.2021 року відповідачем ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту з умовами кредитування, які є ідентичними тим, що викладені в заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.9).

Таким чином вбачається, що Заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 15.01.2021 року № 101 складена в передбаченій законом письмовій формі, підписана сторонами, містить усі умови, що є істотними для кредитного договору, зокрема про предмет договору (вид, розмір, валюта кредиту), порядок та строк повернення кредиту, ціну. Таким чином, вказана заява складає собою кредитний договір.

З матеріалів справи вбачається, в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 .

Платіжною інструкцією № TR.46846798.58177.8810 від 15.01.2021 року підтверджується факт перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 кредиту в сумі 55348 грн. (а.с.20 зворот).

З виписки по особовому рахунку відповідача НОМЕР_1 за період з 15.01.2021 року по 10.08.2023 року вбачається факт зарахування кредитних коштів у розмірі 55348 грн на рахунок ОСОБА_1 , а також те, що останній користувався кредитними коштами, в тому числі й здійснював часткове погашення заборгованості, з чого слідує, що свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в узгодженому розмірі та можливість користуватися кредитними коштами (а.с.34 зворот-39).

Слід зазначити, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічного змісту правова норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою).

Відповідно до пунктів 61, 62 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 визначено, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 554/4300/16-ц.

Таким чином, надана АТ «ПУМБ» виписка по рахунку № НОМЕР_1 підтверджує обставини видачі відповідачу кредиту за кредитним договором від 15.01.2021 року № 101 та його розміру.

З урахуванням викладеного, факт укладення між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 кредитного договору № 101 від 15.01.2021 року та надання відповідачу кредиту в розмірі 55348 грн також підтверджено матеріалами справи.

Аргументи представника відповідача про ненадання належного розрахунку заборгованості відповідно до кредитного договору, сумнівів у достовірності відомостей з виписки та розрахунку, поданих позивачем, односторонності арифметичних розрахунків працівників АТ «ПУМБ», що не підтверджені первинними бухгалтерськими документами, не беруться судом до уваги, оскільки є неприйнятними з огляду на чинне законодавство та усталену судову практику.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.2 ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У порушення норм чинного цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит у визначений договором строк не повернув.

Згідно із розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 101 від 15.01.2021 року, розмір заборгованості відповідача перед Банком станом на 18.08.2023 року становить 60369,98 грн, з яких: 35328,96 грн - заборгованість за кредитом; 3,85 грн - заборгованість за відсотками; 25037,17 грн - заборгованість за комісією (а.с.24-27 зворот).

Позивачем 10.08.2023 року за вих. № 148 на адресу відповідача надсилалася письмова вимога (повідомлення) з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором (а.с.17 зворот-18).

Як вбачається з копії заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, остання містять істотні умови кредитного договору, спосіб надання кредиту, суму кредиту, строк повернення кредиту, розмір процентної ставки та інші істотні умови. Відповідач погодився з умовами заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, про що свідчить наявність його власноручного підпису в ній та паспорті споживчого кредиту.

Заява та Паспорт споживчого кредиту, якими, зокрема, встановлено розмір процентної ставки, підписані сторонами, а отже умови кредитного договору були зрозумілі відповідачу.

Тому заперечення представника відповідача в цій частині судом відхиляються.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з даним позовом, АТ «ПУМБ» надав належні докази, які підтверджують наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35328,96 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо посилання представника відповідача на необхідність звільнення відповідача як військовослужбовця від обов`язку сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Із копії військового квитка серії НОМЕР_2 , яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 з 16.07.2022 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації.

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02.09.2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

З матеріалів справи встановлено, що вказаний кредитний договір з відповідачем було укладено в 2021 році, ОСОБА_1 з 16.07.2022 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації, відтак, відповідач на час укладення кредитного договору № 101 від 15.01.2021 року не перебував на військовій службі, а отже пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не можуть бути застосовані до відповідача.

Щодо позовних вимог в частині стягнення комісії в сумі 25037,17 грн суд зазначає наступне.

Наданий відповідачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Кредитним договором № 101 від 15.01.2021 року позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла висновку, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п.31.25 постанови).

Суд звертає увагу, що кредитним договором № 101 від 15.01.2021 року ОСОБА_1 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредитів, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, які наведені у заяві № 101. Розмір такої комісії за кредитним договором від 15.01.2021 року становить 2.99 % щомісяця від суми кредиту.

При цьому в даному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення розділу «Графік платежів» кредитного договору № 101 від 15.01.2021 року щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 35332,81 грн, що складається заборгованості по тілу кредиту в розмірі 35328,96 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 3,85 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» судом задоволено частково, а саме на 58,5%, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційній частині задоволених позовних вимог, що складає 1417,1 грн.

Представником відповідача було заявлено вимогу про стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву було зазначено, що розмір попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які відповідач поніс або які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 8000 грн. Також було вказано, що докази всіх фактично здійснених витрат на професійну правничу допомогу адвоката будуть надані відповідачем (представником) до закінчення судових дебатів у справі або на останньому судовому засіданні у разі спрощеного провадження.

Однак, ні відповідачем, ні його представником не було надано суду доказів понесених відповідачем судових витрат.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29.06. 2022 року у справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22), неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем (його представником) у визначений законом строк не надано суду доказів понесених судових витрат, суд дійшов висновку про залишення без розгляду вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-289, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 01 від 15.01.2021 року в розмірі 35332,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» судові витрати в розмірі 1417,1 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне Товариство «Перший Український міжнародний банк», адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.М. Михайлова