ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2176/25 Справа № 932/6998/24 Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Ткаченко І.Ю.,

суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря: Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність керівника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту та зобов`язання зняти арешт з майна, заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство «Банк Форум», Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»

за апеляційною скаргою адвоката Бровка Олександра Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою 16 жовтня 2024 року скаргою на бездіяльність керівника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту та зобов`язання зняти арешт з майна, заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі ПрАТ «Банк Форум»), Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс»).

Скарга обґрунтована тим, що 11 березня 2015 року Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у межах виконавчого провадження № 46867892 з примусового виконання виконавчого листа № 200/844/14-ц, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 (колише прізвище ОСОБА_2 ) на користь АКБ «Форум» здійснено арешт її майна. Після звернення до виконавчої служби вона дізналася, що матеріали виконавчого провадження № 46867892 знищені за терміном зберігання, а виконавчий лист повернутий стягувачу.

Вона зверталася до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра із заявою про зняття арештів, але отримала відмову, тому просить суд ухвалити рішення яким визнати бездіяльність начальника відділу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна, накладеному у рамках ВП № 46867892, а також зобов`язати зняти арешт з усього майна, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20169087 від 20 березня 2015 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року у задоволені скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Бровко О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що повторно виконавчий лист на виконання не подавався. Вказував, що матеріали виконавчого провадження №46867892 знищені за терміном їх зберігання. Наявний протягом майже 10 років арешт, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. З відповіді відділу ДВС від 06 серпня 2024 року вбачається, що зняття арешту можливо лише через скасування судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 200/8444/14-ц ухвалено заочне рішення за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0240/08/03-Anewv від 18 серпня 2008 року у сумі 5657,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23 травня 2014 року складає 66283,46 грн.

У межах виконавчого провадження № 46867892 з примусового виконання виконавчого листа №200/844/14-ц, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» заборгованості у розмірі 66283,46 грн за кредитним договором від 18 серпня 2008 року № 0240/08/03-Anewv, 11 березня 2015 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17 червня 2011 року актовий запис № 478, виданим Красногвардійський відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою від 19 березня 2015 року стягнутий виконавчий збір у розмірі 6628,34 грн.

24 грудня 2015 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2021 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/8444/14-ц залишено без змін.

За повідомленням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб право вимоги за кредитним договором від 18 серпня 2008 року № 0240/08/03-Anewv було відступлено ТОВ «Росвен Інвест України» () у складі лоту F35GL6735, оформлене протоколом електронного аукціону від 16 лютого 2018 року № UA-TF-2018-01-31-000397. Станом на час розгляду справи ТОВ «Росвен Інвест України» () має назву ТОВ «СВЕА ФІНАНС» .

Станом на дату розгляду справи № 932/6998/24 виконавче провадження № 46867892 за повідомленням Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знищено, дата знищення не зазначена.

Представник скаржника направив заяву від 16 липня 2024 року № 19956 до Першого Правобережного ВДВС про зняття всіх арештів з боржника.

Листом Першого Правобережного ВДВС від 18 липня 2024 року № 99257/7825 повідомлено, що державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий документ на виконання не надходив, а ВП № 46867892- знищено.

Представник скаржника направляв адвокатський запит від 06 серпня 2024 року № 19984 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо надання інформації та документів про зняття арештів.

У відповідь на адвокатський запит від 06 серпня 2024 року Перший Правобережний ВДВС листом від 06 серпня 2024 року № 107343 повідомило по відсутність підстав про зняття арешту.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/8444/14-ц не виконано, борг не погашений.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено неправомірності дій державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника та незняття арешту з майна скаржника. Повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання. Крім того, виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому стягувач не позбавлений можливості звернутись з відповідними заявами до суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, з метою забезпечення виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

У разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року № 206/2832/21 (провадження № 61-10757св22).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто на момент повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження») визначено, що виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження №61-18160св19).

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2015 року було накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення 66 283,46 грн.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Бровко О.О. направив до Першого Правобережного ВДВС про зняття всіх арештів з боржника. заяву від 16 липня 2024 року № 19956

Листом Першого Правобережного ВДВС від 18 липня 2024 року № 99257/7825 його було повідомлено, що державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий документ на виконання не надходив, а ВП № 46867892- знищено.

Представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Бровко О.О. 06 серпня 2024 року надіслав до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит щодо надання інформації та документів про зняття арештів.

У відповідь на адвокатський запит від 06 серпня 2024 року Перший Правобережний ВДВС листом від 06 серпня 2024 року № 107343 зазначила про те, що у період з 11 березня 2015 року по 24 грудня 2015 року перебувало виконавче провадження № 46867892, 11 березня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника. 24 грудня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Станом на 06 серпня 2024 року виконавчий лист № 200/8444/14-ц, що виданий 06 жовтня 2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська повторно не надходив. Звернуто увагу на інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 р № 512/5 та повідомило по відсутність підстав про зняття арешту.

Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV) встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна в межах виконавчого провадження за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів боржника в інтересах забезпечення ефективного захисту прав стягувача та реалізації актів правосуддя.

Отже, арешт майна як спосіб забезпечення реального виконання рішення передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

В даному випадку судом встановлено, що виконавчий документ було повернуто стягувачеві у грудні 2015 року, повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби у зв`язку із знищенням, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача (який був припинений в результаті ліквідації 04 липня 2019 року, та відступив право вимоги у 2018 році ТОВ «Росвен Інвест України», яке наразі має назву ТОВ «СВЕА ФІНАНС» ).

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що незняття ДВС арешту з майна заявника саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Що стосується вимог скарги в частині конкретизації обтяження (рішення номер 20169087 від 20 березня 201 року 16:44:37 ОСОБА_6 арешт, все майно), то через ненадання стороною скаржника до справи Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, та неможливістю у зв`язку із цим апеляційним судом встановити номер обтяження, його дату та інші ідентифікуючи відомості, у цій частині скарги слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бровка Олександра Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність керівника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту та зобов`язання зняти арешт з майна, заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство «Банк Форум», Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» - задовольнити частково.

Визнати дії начальника відділу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка Вячеслава Руслановича, що полягають у не знятті арешту з майна, накладеному у рамках виконавчого провадження №46867892, протиправними.

Зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладений в рамках виконавчого провадження №46867892.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошені 05 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Судді: