С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/6089/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

10 березня 2025 року в місті Києві суддя Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.В. розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

ІІ. Описова частина

01 листопада 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивачка зазначила, що 04 січня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте спільне життя у неї з Відповідачем не склалося через втрату почуттів, несумісність характерів, відсутність спільних поглядів на життя та сім`ю. Позивачка зазначає, що кожен з подружжя живе окремим життям, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально.

Позивачка та Відповідач від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спору щодо місця проживання якого Сторони не мають.

01 листопада 2024 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

07 листопада 2024 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач був належним чином повідомлений про наявність даного позову, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте відзиву на нього не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 04 січня 2006 року у місті Нашуа штату Нью-Гемпшир Сполучених Штатів Америки, що підтверджується копією свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 з апостилем № 2024-2245 та нотаріально засвідченим перекладом.

З матеріалів справи вбачається, на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків та на примирення не згодні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер.

22 грудня 2003 року для України набула чинності Гаазька Конвенція від 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Гаазької Конвенції, для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Згідно з ст. 2 Гаазької Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Згідно з ст. 3 Гаазької Конвенції, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 Конвенції апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Згідно з ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ч.3 ст.105, ч 1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-81, 141, 220, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований 04 січня 2006 року у місті Нашуа штату Нью-Гемпшир Сполучених Штатів Америки, що підтверджується копією свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 , яке посвідчене апостилем № 2024-2245, розірвати.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Позивачка: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: відсутній.

Суддя: