Провадження № 22-ц/801/330/2025
Провадження № 22-ц/801/329/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С.А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуСправа № 127/29339/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Матківської М. В., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року, ухвалених у складі судді Федчишина С. А. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення 29 листопада 2024 року, дата складення повного додаткового рішення відповідає даті його ухвалення, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницька міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позов мотивований тим, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 . З метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номера та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі 15 липня 2021 року позивач звернувся до проектної організації ПП «Геопростір-ГС» із заявою для виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості).

22 вересня 2021 року державним кадастровим реєстратором відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі того, що земельна ділянка, яка перебуває у його власності перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0100, площа співпадіння склала 2,822%. Згідно із загальнодоступними відомостями з Публічної кадастрової карти, право приватної власності за земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0100, площею 0,063 га, зареєстроване за ОСОБА_2 .

Фізичного накладення меж земельних ділянок немає, накладення є лише в технічній документації, при виготовленні якої відповідачкою було допущено помилку.

Враховуючи вище наведене, подавши заяву про зміну предмету позову (а.с. 32, том 2), ОСОБА_1 просив:

- усунути перешкоди в користуванні належною йому згідно державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року земельною ділянкою загальною площею 0, 1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, зобов`язавши гр. ОСОБА_2 привести межі належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100, що знаходиться на території Вінницької міської ради Вінницької області у відповідність до межі присадибної ділянки гр. ОСОБА_1 , усунувши накладку на його земельну ділянку;

- зобов`язати гр. ОСОБА_2 замовити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100 з урахуванням меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , яка належить йому згідно державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року загальною площею 0,1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та внести відповідні зміни щодо своєї земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100 до Державного земельного кадастру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції врахував те, що земельна ділянка із кадастровим номером :02:002:0100, яка на момент розгляду справи перебуває у власності відповідачки, сформована та внесена до Державного реєстру земель у 2005 році, межі вказаної земельної ділянки були встановлені в натурі та погоджені суміжними землекористувачами, при перенесені відомостей про вказані земельні ділянки до Державного земельного кадастру накладок та перетинів із іншими земельними ділянками не виникало, а тому відповідачка на законних підставах та в установленому порядку набула право власності на земельну ділянку.

Після набуття земельних ділянок у власність відповідачем зміни до координат поворотних точок меж земельних ділянок не вносились, станом на момент розгляду справи невідповідностей площі зазначеної земельної ділянки їх правовстановлюючим документам не встановлено, доказів самовільного захоплення відповідачем земельних ділянок суміжного землевласника ОСОБА_1 та наявності перешкод у користуванні належної позивачу ділянкою суду не надано.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належним чином те, що саме відповідач порушує його права на використання належної йому земельної ділянки, а тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України право вказане позивачем не підлягає захисту судом.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року заяву представника відповідача адвоката Семенчука О. А. задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 19 200,00 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями, ОСОБА_1 23 грудня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року та задовольнити позов, також просить скасувати додаткове рішення цього ж суду від 16 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Семенчук О. А. про стягнення судових витрат на правничу допомогу та витрат за проведення експертиз відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати понесені ним у розгляді цієї справи.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції , оцінюючи докази, не врахував висновок експерта № 741 від 30 серпня 2024 року, в якому зазначено, що за результатами проведених інструментальних обмірів встановлено, що площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 становить 752,0 кв.м (0,0752 га), замість передбачених 0,0630 га, а у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 1173,0 кв.м (0,1173 га), замість передбачених 0,1181 га.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на правомірність набуття відповідачкою земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100, як на додаткову підставу для відмови у задоволенні позову, однак дана обставина не може сама по собі свідчити про відсутність у позивача порушеного права. В межах даного спору позивачем оспорювалася не правомірність набуття відповідачкою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0100, а здійснена державна реєстрація цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі в існуючій конфігурації.

Оскаржуючи додаткове рішення, позивач вказує, що відповідач не направив клопотання про розподіл судових витрат іншим учасникам справи. Крім того, акт наданих послуг № 1 від 25 листопада 2024 року, долучений до заяви, складений на підставі іншого договору, ніж той, на підставі якого надавалася правнича допомога відповідачу, а саме № 422 від 29 жовтня 2024 року. Копія договору про надання правової допомоги чи витяг з нього, посилання на який здійснено в акті наданих послуг: № 1 від 25 листопада 2024 року, в матеріалах справи відсутній.

03 січня 2025 року через «Електронний суд» Вінницька міська рада подала письмові пояснення, в яких просить оскаржуване основне рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

13 січня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Семенчук О. А., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Парпальос В. В. підтримали вимоги, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити. Представник ОСОБА_2 адвокат Семенчук О. А. заперечила проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення. Представник Вінницької міської ради Сінкевич Л. О. вважає рішення суду першої інстанції вірним. А апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21 - 23, том 1);

- 22 вересня 2021 року державним кадастровим реєстратором відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі того, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0100. Площа співпадіння склала 2,822% (а.с. 46-47, том 1);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2022 року відкрито провадження у справі (а.с. 62, том 1);

- відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили в ОСОБА_4 , в рівних частках кожний земельну ділянку розміром 0,1260 га, яка розташована на землях с. Агрономічне і перебуває у відданні Агрономічної сільської ради Вінницького району і надана для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель (а.с. 82, том 1);

- відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 04 березня 2005 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0630 га, яка розташована у АДРЕСА_2 (а.с. 84, том 1);

- 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до Вінницького міського суду Вінницької області клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи (а.с. 117, том 1), ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2023 року клопотання задоволено (а.с. 119, том 1);

- за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи - висновку № 008/23в від 11 липня 2023 року вбачається, що беручи до уваги результати топографо-геодезичної зйомки, натурного обстеження об`єктів дослідження встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0100 накладається на фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка належить йому на праві приватної власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ВН, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 399 від 24 грудня 1997 року, що розташована по АДРЕСА_1 . Площа накладки становить 0,0033га = 33 кв. м. та графічно відображена на план-схемі в додатку № 3 до висновку (а.с. 132 - 143, том 1);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2023 року відновлено провадження у справі (а.с. 146, том. 1);

- 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Семенчук О. А. подала до Вінницького міського суду Вінницької області клопотання, в яких просила серед іншого, призначити у справі повторну судово земельно-технічну експертизу (а.с. 178 - 181, том 1), ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року клопотання задоволено, призначено у справі повторну судово-земельну технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз» (а.с. 184 - 185, том 1);

- З висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/29339/22 від 30 серпня 2024 року № 741 (а. с. 4 - 28, том 2) вбачається, що:

- після натурного обстеження проведення інструментальних обмірів та дослідження матеріалів встановлено, що межа земельної ділянки ОСОБА_2 (к.н. :02:002:0100 ), яка визначена в правовстановлюючих документах, не співпадає із межею здійснюваного фактичного землекористування ОСОБА_5 , в т.ч. зі місцем розташування цегляного паркану (пункт 1 Висновків);

- у зв`язку з тим, що відповідно до наявної інформації Державного земельного кадастру, відомості про земельну ділянку площею 0,1181 га, на яку гр. ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності серії ВН від 24 грудня 1997 року, не внесено до Державного земельного кадастру, встановити чи співпадає межа земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ВН, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 399 від 24 грудня 1997 року, яка визначена у правовстановлюючих документах, із межею здійснюваного ОСОБА_1 фактичним землекористуванням, в тому числі із місцем розташування цегляного паркану шириною 12 см. між земельними ділянками домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 неможливо (пункт 2 Висновків);

- з причин невнесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , неможливо встановити, чи перетинаються земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у межах, визначених у правовстановлюючих документах та межі фактичного землекористування (пункти 3,4 Висновків);

- після проведення натурного обстеження проведених інструментальних обмірів та дослідження матеріалів, які надійшли на експертизу, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0100 ( ОСОБА_2 ) та земельна ділянка ОСОБА_1 накладаються між собою. Площа накладення земельних ділянок між собою 34,0 кв.м. (0,0034 га)та вказано лінійні розміри з поворотними точками (пункт 5 Висновків).

Між сторонами виник спір про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, відповідно до якої власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

При цьому, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ч.5 ст.319 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у Новомосковському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Мірошнікова Я. В. № РВ-02122 від 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру на підставі того, що земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0100. Площа співпадіння склала 2,822% (а.с. 46-47, том 1);

По справі було проведено дві експертизи для визначення наявності накладення та його меж.

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 008/23в від 11 липня 2023 року(а. с. 132 - 143, том 1) встановлено, що за результатами топографо-геодезичної зйомки, натурного обстеження об`єктів дослідження встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0100 накладається на фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 , яка належить йому на праві приватної власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ВН, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 399 від 24 грудня 1997 року, що розташована по АДРЕСА_1 . Площа накладки становить 0,0033га = 33 кв. м. та графічно відображена на план-схемі в додатку № 3 до висновку.

За результатами додаткової судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/29339/22 від 30 серпня 2024 року № 741 (а. с. 4 - 28, том 2) встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0100 ( ОСОБА_2 ) та земельна ділянка ОСОБА_1 накладаються між собою. Площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 із земельною ділянкою, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , становить 34,0 кв. м. (0,034 га) із лінійними розмірами по периметру від т. А за годинниковою стрілкою: 0,68м, 20,45 м, 22,15м, 0,95 м, 3,69 м, 4,26 м, 4,38 м, 4,14 м, 17,49 м, 4,06 м, 4,59м. (Додаток 3). В ході цієї ж експертизи встановлено, що фізичного накладення земельних ділянок немає, що визнають обидві сторони.

Отже, обидві експертизи, наявні в матеріалах справи, підтвердили накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише в технічній документації, яка була виготовлена відповідачкою та при цьому було допущено помилку, фізичного накладення земельних ділянок не було і немає, цегельний паркан, розташований між домогосподарствами, є додатковим доказом цього.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що саме відповідачка порушує його права, є невірним.

Відповідачка ОСОБА_2 посилається на те, що у Висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/29339/22 від 30 серпня 2024 року № 741 вказано про неможливість встановити чи співпадає межа земельної ділянки ОСОБА_1 , яка зазначена у його Державному акті із фактичним землекористуванням та чи перетинаються межі суміжних землекористувачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак, на її думку, це свідчить про недоведеність його вимог.

На таке твердження відповідачки апеляційний суд зауважує, що як вбачається з пунктів 2-4 Висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи № 741, експерт не зміг надати відповідь на поставлені питання через те, що відомості про земельну ділянку ОСОБА_1 , яка належить йому на підстав Державного акту на право приватної власності на землю серія ВН, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 399 від 24.12.1997 року не внесені до Державного земельного кадастру.

Саме неможливість внесення таких відомостей до Державного земельного кадастру через помилки в технічній документації і стала причиною звернення ОСОБА_1 до суду та іншого способу захисту у нього ніж зобов`язати відповідачку (яка в добровільному порядку не бажає це зробити) виправити помилки в технічній документації, у нього немає.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідачка погоджувала межі з суміжними землекористувачами при виготовленні технічної документації, не порушувала фактично визначних меж, тощо, з огляду на предмет спору, не має правового значення, оскільки у справі що розглядається йдеться не про фізичне накладення земельних ділянок, а лише накладення, яке міститься у технічній документації відповідачки і яке може бути усунене лише нею як власником земельної ділянки.

За таких обставин доводи апеляційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, зміст заявлених позовних вимог, позов підлягає до частково задоволення: усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 згідно державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року земельною ділянкою загальною площею 0, 1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, зобов`язавши ОСОБА_2 привести межі належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100, що знаходиться на території Вінницької міської ради Вінницької області у відповідність до межі присадибної ділянки ОСОБА_1 , усунувши накладку на його земельну ділянку, площею 34 кв. м (0,0034 га) відповідно до Додатку 3 висновку судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/29339/22 від 30 серпня 2024 року № 741.

Хоча, як уже зазначено вище, обидві експертизи містять висновки про накладення земельних ділянок позивача та відповідачки, однак апеляційний суд вважає за необхідне здійснити посилання в резолютивній частині свого судового рішення саме на висновок земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/29339/22 від 30 серпня 2024 року № 741, так як в ньому зазначено не лише площу накладення, а й поворотні точки, тобто цей висновок є більш деталізованим, на відміну від експертного висновку № 008/23в від 11 липня 2023 року, який хоча й містить графічне зображення накладення, але ним визначено лише площу такого накладення без вказівки на поворотні токи.

Щодо другої заявленої ним вимоги: «зобов`язати ОСОБА_2 замовити технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100 з урахуванням меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , яка належить йому згідно державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року загальною площею 0,1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та внести відповідні зміни щодо своєї земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100 до Державного земельного кадастру», - апеляційний суд зазначає, що вона до задоволення не підлягає, так як ця вимога є способом виконання відповідачкою її зобов`язання усунути позивачеві перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Щодо додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року.

Оскільки рішення, ухвалене за результатами розгляду справи, підлягає до скасування, то додаткове рішення теж безумовно слід скасувати, так як воно не може існувати без основного.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, позивач ОСОБА_1 в ході розгляду справи поніс наступні судові витрати: 982,40 грн судового збору за подання позовної заяви (а .с.7, т.1), 17 098 ,98 грн на оплату вартості судової експертизи (а. с.125, т.1), 1 488,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с.103, т.2), а всього поніс судових витрат в розмірі 19 569,98 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 понесла наступні судові витрати: 19 200 грн на оплату вартості експертизи (а. с.73, т.2), а також нею заявлено витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 31 125 грн (а. с.71-72, т.2).

На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачкою було надано витяг з договору № 422 від 25.11.2024року про надання правової допомоги від 29.10.2023року зі змінами внесеними Додатковою угодою №1 від 29.10.2023року; акт наданих послуг № 1 від 25.11.2024року (а. с. 68-70, т.2), Акт наданих послуг (а. с. 71-72, т.2).

Згідно зі статтею 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач в подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив, що вони є завищеними, неспівмірними зі складністю справи, відображені в Акті години, затрачені адвокатом, не відповідають ні складності, ні обсягу наданих послуг, до цього Акту включено підготовку та направлення клопотання про розподіл судових витрат, які були надані вже після завершення розгляду справи (а.с.80-81, т.2).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Європейський суд також неодноразово виснував, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи із положень ч.3ст. 141 ЦПК України, враховуючи позицію представника позивача та подану заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу, характер виконаної адвокатом Семенчук О. А. роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, відповідність таких витрат складності справи, виходячи з засад розумності та конкретних обставин справи, апеляційний суд виснує, що розмір витрати на правничу допомогу (31 125, 00 грн), які понесла відповідачка, - є завищеним, натомість критерію розумності та справедливості, співмірності та обґрунтованості відповідає розмір в 10 000 грн, який слід врахувати при розподілі судових витрат у цій справі.

Отже, позивач поніс судові витрати в розмірі 19 569,98 грн, відповідачка понесла судові витрати в розмірі 29 200 грн (19 200 грн за експертизу + 10 000 грн витрат на правничу допомогу).

Оскільки до задоволення підлягає одна з двох заявлених позивачем вимог, відповідно з відповідачки на його користь слід стягнути половину понесених ним витрат, що становить 9 784,99 грн (19 569,98 : 2), та з позивача на користь відповідачки також слід стягнути половину понесених нею судових витрат, що становить 14 600 грн (29 200 : 2 = 14 600).

З урахуванням приписів частини 10 статті 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути 4 815,01 грн ( 14 600 - 9 784,99).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини та питання застосування строків позовної давності.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року і додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 згідно державного акта на право приватної власності на землю від 24 грудня 1997 року земельною ділянкою загальною площею 0, 1181 га, яка розташована в межах міста Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, зобов`язавши ОСОБА_2 привести межі належної їй земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0100, що знаходиться на території Вінницької міської ради Вінницької області у відповідність до межі присадибної ділянки ОСОБА_1 , усунувши накладку на його земельну ділянку, площею 34 кв.м (0,0034 га) відповідно до Додатку 3 висновку судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 127/29339/22 від 30 серпня 2024 року № 741.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 815 гривень 01 коп. понесених нею судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницька міська рада, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, .

Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: М. В. Матківська

Т. Б. Сало