Справа № 464/1786/24
пр.№ 2/464/1017/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2025 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Керницької І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 13.03.2024 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягувати із відповідачки ОСОБА_4 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову покликається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_4 , у шлюбі у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 14.01.2019 шлюб між ними було розірвано. Після вторгнення російських військ на територію України, він із сином переїхали проживати у м.Львів, як внутрішньо переміщені особи, про що отримали відповідні довідки. Старша донька на даний час проживає за кордоном. Він є офіцером Збройних сил України та проходить військову службу з дислокацією у Львівській області. Мати дітей відповідачка ОСОБА_4 залишила їх та поїхала за кордон, вона з ними не спілкується і не здійснює свого обов`язку щодо їх утримання. Таким чином, із покликанням на ст. ст. 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, просить стягувати з відповідачки аліменти у примусовому порядку, для можливості матеріального забезпечення неповнолітнього сина усім необхідним.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.05.2024 задоволено позов та ухвалено стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, стягнуто із ОСОБА_4 в дохід держави 1 211 грн 20 коп судового збору.

Ухвалою суду від 13.02.2025 заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 01.05.2024 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від відповідачки ОСОБА_4 21.02.2025, в інтересах якої діє представник адвокат Болюбаш І.О., надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з таких підстав. 14 січня 2019 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб сторонами було розірвано, однак вони ще певний час намагались налагодити стосунки, проте подальше спільне проживання було неможливим. У вересні 2021 року відповідачка разом із молодшим сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переїхали на орендовану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Старша дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на той час вже навчалась за кордоном, тому проживала окремо від батьків. Позивач не міг прийняти той факт, що вона з сином буде проживати окремо, постійно переслідував її, погрожував, слідкував за нею, влаштовував справжній терор. Попри складність у стосунках з колишнім чоловіком, вона не перешкоджала його спілкуванню із сином, син часто проводив вихідні з батьком, однак постійно проживав син разом із матір`ю та її цивільним чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . У листопаді 2021 року позивач взяв сина на вихідні та з того часу вони проживали разом. Син ОСОБА_7 , піддавшись впливу і вмовлянням батька, повідомив матері, що хоче проживати разом з ним. Зазначила, що доводи позивача у позовній заяві про те, що після вторгнення російських військ на територію України він із сином ОСОБА_7 переїхав жити до Львова як внутрішньо переміщені особи, не відповідає дійсності. Так, з початку повномасштабного вторгнення, не дивлячись на всі проблеми у взаєминах сторін по справі, позивач надав відповідачці свій автомобіль, аби остання вивезла дітей з м. Миколаєва у більш безпечне місце, а саме до м. Львова, де мешкають його батьки. 24 лютого 2022 року вона разом із дітьми вирушила до м.Львова. Оскільки старша дочка навчається у Словаччині, вона відразу поїхала туди, а з молодшим сином вона залишились у помешканні батьків позивача та мала намір в подальшому виїхати до Республіки Польща. Разом з тим, родичі колишнього чоловіка чинили опір і не давали їй забрати сина із собою. Відносини між відповідачкою та родичами позивача були дуже неприязні, вона не могла залишатись у їх помешканні, а коштів винайняти окреме житло у Львові вона не мала, тому вимушена була скористатись програмою для біженців та виїхати за межі України, залишивши сина тимчасово з батьками позивача. У квітні 2022 року вона повернулась в Україну, щоб забрати сина із собою в більш безпечне місце проживання, проте родичі колишнього чоловіка, а саме його брат, дитину не віддали, сама ж дитина також вже не хотіла їхати до іншої країни. ОСОБА_4 вимушена була повертатись до країни її тимчасового перебування одна, проте з сином спілкування весь час підтримувала в телефонному режимі. В листопаді 2022 року вона знову приїжджала на територію України з наміром побачити та забрати з собою сину, однак їй знову це не вдалось. Не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що вона з дітьми не спілкується і не здійснює свого обов`язку щодо їх утримання, оскільки вона на протязі 2022-2025 років добросовісно переводить кошти на особистий рахунок позивача на утримання спільного сина, у призначенні платежу вона зазначає призначення такого. Так, на протязі 2022-2025 років, відповідачка переказала на рахунок позивача кошти на утримання їх спільного сина на загальну суму 194 749,20 грн. Проте, позивач даний факт приховав від суду, натомість зауважив у позові, що матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_4 не надає. Таким чином, вважає, що позивач навмисно ввів суд в оману, надаючи недостовірну інформацію. Виходячи із розміру коштів, які відповідачка щомісяця переказує на утримання сина, ствердила, що саме вона фінансово забезпечує більшість або навіть всі витрати на потреби дитини. Окрім цього, звертає увагу на те, що фактичне проживання відповідачки окремо від сина з квітня 2022 року є вимушеним через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та безпосередню близькість місця проживання її родини (м. Миколаїв) до зони активних бойових дій. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 вважає, що в даній справі взагалі відсутній предмет спору, оскільки вона приймає безпосередню участь в житті сина, постійно спілкується з ним, всіляко підтримує його та матеріально забезпечує.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Качор С.Б. в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задовольнити, надали пояснення, які відповідають змісту позовної заяви.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Болюбаш І.О., яка брала участь в справі в режимі відеоконференції, заперечила щодо задоволення позовних вимог, надала пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14.09.2011 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2912.

Судом встановлено, а також не оспорюється учасниками справи, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 13.04.2022.

Зазначене також підтверджується актом №47 від 18.02.2025, складеним комісією ЛКП «Житловик-С», а також актом обстеження умов проживання від 25.02.2025 провідних спеціалістів відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району.

Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі.

Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В ході розгляду справи, встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 добровільно протягом 2022-2025 років перераховувала кошти на рахунок позивача ОСОБА_1 , що підтверджується наданими платіжними інструкціями, у яких зазначено призначення платежу: кошти для придбання одягу та навчання, придбання шкільних товарів, аліменти для сина ОСОБА_5 .

Разом з тим, добровільне перерахування коштів на утримання дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягненні аліментів на утримання того з батьків, з ким проживає дитина, відтак враховуючи те, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем, з відповідачки слід стягувати аліменти в примусовому порядку.

З положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

На підставі зазначеного вище, при визначенні розміру аліментів, суд враховує задовільний стан здоров?я та матеріальне становище дитини, та приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивача на утримання малолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття.

У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Однак, зважаючи на те, що у даній справі було скасовано заочне рішення від 01.05.2024, а також в ході розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 добровільно сплачує аліменти, зокрема по лютий 2025 року включно, суд приходить до висновку, що слід стягувати аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дити, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 1 211 грн 20 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.03.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання/перебування (внутрішньо переміщена особа): АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК