Справа № 369/440/23
Провадження № 6/369/543/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 369/440/23 за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів внаслідок невиконання зобов`язання, стягнення штрафу та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и л а:

у провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла вказана заява.

Суддя, перевіривши матеріали справи вважає, що заява підлягає поверненню заявнику з таких підстав.

Порядок заміни сторони виконавчого провадження врегульовано ст. 442 ЦПК України.

Так, згідно ч.1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Однак вказана норма не містить вимог щодо форми та змісту заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Відтак, виходячи із приписів частини 9 статті 10 цього ж Кодексу щодо застосування судом закону за аналогією, вимоги до вказаної заяви визначаються загальними нормами.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви встановлені ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Натомість у поданій заяві не зазначені як учасники справи боржник, стягувач, на користь якого ставиться питання про заміну сторони виконавчого провадження, їх дані відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, тобто прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості заявнику відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

За приписами ч.2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

08.02.2020 року набули чинності зміни до Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких, зокрема, ч.2 ст.183 ЦПК України доповнено абзацом другим, згідно якого зазначено, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Вимога про надання доказів надіслання заяви, скарги, клопотання чи заперечення іншим учасникам справи (провадження) стосується подання таких на стадії виконання судового рішення, в тому числі, в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного суду від 05.11.2020 року у справі № 591/1581/20.

Заява про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження є заявою, поданою на стадії виконання судового рішення.

Однак заявником не надано доказів надсилання заінтересованим особам (боржнику та стягувачу, на користь якого ставиться питання про заміну сторони виконавчого провадження) копії поданої до суду заяви та долучених до неї документів.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що статтею 442 ЦПК України передбачено розгляд заяви про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Отже, оскільки нормами ЦПК України передбачений обмежений строк для розгляду заяви про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, необхідною передумовою дотримання судом основних засад цивільного судочинства під час розгляду зазначеної категорії заяв є направлення заявником учасникам справи тексту самої заяви та доказів на підтвердження викладених в ній обставин, позаяк сторони у справі повинні бути заздалегідь повідомленні про таку заяву для надання їм достатнього часу для ознайомлення з її змістом та можливості підготувати свої пояснення (заперечення) на відповідну заяву.

Таким чином, неотримання учасниками справи заяви та копій додатків, приєднаних до заяви про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасників справи можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою. При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Отже, зазначені вимоги до заяв, що передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судового процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні у справі «Bellet v. France» від 04.12.1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010 року).

Заявник вказує, що ним надається доказ відправлення заяви до виконавчої служби, однак такого доказу суду не надано. Між тим, до заяви долучена заява, адресована до виконавчої служби, про відкриття виконавчого провадження, що не є тотожною поданій заяві про заміну сторони виконавчого провадження.

Також заявник вказує, що вже звертався до суду з такою заявою, однак його питання так і не вирішене.

Суд констатує, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2025 року заяву ОСОБА_3 , яка містила аналогічні вимоги, вже було повернуто заявнику у зв`язку з тими ж недоліками.

Відповідно до ч.4 ст.183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

А тому суд повертає ОСОБА_1 подану ним заяву.

Зазначені в ухвалі суду недоліки поданої заяви не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Суд при цьому враховує, що ЄСПЛ у своїй практиці широко тлумачить питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

При цьому суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. А тому заявник має в поданій заяві про заміну сторони виконавчого провадження зазначити заінтересованих осіб та направити їм копії поданої заяви з додатками.

На підставі викладеного та керуючись ст. 183 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

заяву ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 369/440/23 за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів внаслідок невиконання зобов`язання, стягнення штрафу та інфляційних втрат, - повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя - Лапченко О.М.