ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (в подальшому - ТОВ «Бізпозика») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 467200-КС-001 від 04.06.2023 в сумі 32260,80 грн., з яких сума прострочених платежів по тілу кредиту - 10000 грн., сума прострочених платежів по процентах 20760,80 грн. сума прострочених платежів за комісією 1500 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 04.06.2023 між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 467200-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), відповідно до умов якого товариство надало позичальнику 10000 грн., строком на 16 тижнів, до 24.09.2023.

Погоджені умовами договору кошти в сумі 10000 грн. були надані позичальнику, яка в порушення умов договору не повернула їх, що призвело до виникнення заборгованості, в зв`язку з чим товариство звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором №467200-КС-001 про надання кредиту від 04.06.2023 року, що становить 19540,00 грн, яка складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту 10000 грн. та суми прострочених платежів по процентах 9540 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» витрати щодо сплати судового збору у сумі 1467,25 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що при укладанні договору сторони узгодили ціну кредиту в сумі 19540 грн., що має трактуватися на користь позивача, а нарахування відсотків в іншому розмірі призвело до нарахування суми боргу в 32260,80 грн., що свідчить про двозначність умов договору. Також суд зазначив про безпідставність вимог щодо стягнення комісії за надання кредиту.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ТОВ «Бізпозика» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги та стягнути з боржника заборгованість по відсоткам в сумі 11220,80 грн. та 1500 грн. комісії за надання кредиту .

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків в повному обсязі, оскільки сторони узгодили в договорі, що в разі неповернення будь якого з платежів у визначені строки, кредитодавець здійснює коригування відсотків, що і було здійснено позичальником та призвело до нарахуванні відсотків в сумі 20760,80 грн.

Також вважає безпідставною відмовою суду в стягненні комісії в сумі 1500 грн., яка є платою за надання кредиту та передбачена паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальної вартості кредиту.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а отже в колегії суддів відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 04.06.2023 року між ТОВ «Біопозика» та ОСОБА_1 укладено договір № 467200-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору товариство надало позичальнику кошти в сумі 10000 грн. на 16 тижнів, тобто до 24.09.2023.

Пунктом 2.4 договору визначено, що стандартна процентна ставка за кредитом: 2,0000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,16395000, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Отримавши кошти в кредит, ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яку товариство і просило стягнути в сумі 32260,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, про узгодженість між сторонами як суми кредиту так і відсотків за його користування в загальній сумі 19540 грн., яку і стягнув з відповідача.

Також суд зазначив, що умови договору містять двозначне трактування, а отже спірні умови слід трактувати на користь позивача, в зв`язку з чим відмовив в стягненні відсотків в заявленому позивачем розмірі.

З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду суд відмовив в задоволенні позову в частині стягнення комісії.

Колегія суддів не може в повній мірі погодиться з вказаними висновками суду.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами отримання ОСОБА_1 кредиту та його неповернення, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до п. 2.4 договору стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом в день 1,16395000. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Як вбачається з п. 3.2.3 та таблиці, сторони на момент укладення договору встановили наступний графік платежів, припускаючи що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка, відповідно до якого сума кредиту становить 10000 грн., проценти за користування 9540 грн. та комісія за надання кредиту 1500 грн.

За змістом п. 3.2.4. договору у випадку неповернення будь якого платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою. При цьому сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком визначеним в абз. 2 п.1 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.

Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Надаючи оцінку умовам договору та таблиці з визначеним розміром відсотків, суми кредиту та комісії, колегія суддів вважає, що останні містять двозначність нарахування відсотків, як за стандартною процентною ставкою, так і за зниженою процентною ставкою.

Так, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами укладання кредитного договору, неналежне виконання позичальником його умов, що призвело до заборгованості ОСОБА_1 перед товариством.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечувала проти існування заборгованості, вказуючи при цьому, що під час укладання договору сторони дійсно узгодили і це зафіксовано в таблиці (п.3.2.3.) розмір кредиту - 10000 грн. та відповідні відсотки за його користування 9540 грн., а отже саме вказані суми боргу і мають бути стягнуті на користь позивача.

Отримуючи вказаний споживчий кредит та погоджуючись на визначені кредитодавцем умови, наглядність яких була продемонстрована в наведеній в тексті договору таблиці, позикодавець дійсно усвідомлювала свій обсяг відповідальності по поверненню 10000 грн. тіла кредиту та 9540 грн. відсотків за його користування.

Разом з цим, п. 3.2.4. договору було передбачено, що у випадку неповернення будь якого платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою.

Тобто у відповідності до п. 2.4 договору застосуванню підлягає стандартна процентна ставка, яка є завищеною в порівнянні з процентною ставкою, відображеною в п. 3.2.3. договору, який встановлює графік платежів.

Наведене свідчить про те, що вказаними умовами договору сторони погодили змінюваний тип процентної ставки.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований.

Враховуючи, що умовами договору було передбачено змінний тип процентної ставки - зниженої процентної ставки та стандартної процентної ставки, розмір якої є завищеним в порівнянні зі зниженою ставкою та діє в разі прострочення позичальником виконання своїх зобов`язань, кредитор має діяти у спосіб та в порядку, визначеному положеннями ст. 1056 -1 ЦК України.

Між тим, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем визначеного вказаною статтею порядку, в тому числі направлення письмового повідомлення позичальнику інформації про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується така нова ставка, надання позичальнику оновленого графіку платежів та що він був ознайомлений з ними, про що зазначено в п. 3.2.4 договору з посиланням на ЗУ «Про споживче кредитування», що в цілому свідчить про відсутність достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті кредитної заборгованості по простроченим платежам, обрахованим за стандартною процентною ставкою.

Що стосується відмови суду в стягненні комісії за надання кредиту в сумі 1500 грн., колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1500 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з ОСОБА_1 , колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ "Бізпозика" заборгованості за комісією у розмірі 1500 грн., а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1500 грн.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним змінити рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» збільшивши стягнуту суму з 1467,25 грн. до 1606,77 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року в частині відмови в стягненні комісії за надання кредиту скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» комісію за надання кредиту в сумі 1500 грн.

Змінити розподіл судових витрат, збільшивши стягнутий з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір за подання позовної заяви з 1467,25 грн. до 1606,77 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин