ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 615/101/25
Номер провадження 22-ц/818/3097/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року в складі судді Токмакової А.П. по справі № 615/101/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 3382856, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 9500,00 грн строком на 30 днів з процентами за його користування у розмірі, обумовленому договором.

11 листопада 2021 року право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідачка умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за нею обліковується заборгованість у розмірі 43 225,00 грн, з яких 9500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 32 775,00 грн заборгованість за відсотками та 950,00 грн за комісією. Досудову вимогу про сплату заборгованості не виконано.

Посилаючись на вказані обставини ТОВ «Діджи Фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3382856 від 28 липня 2021 року у розмірі 43 225,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

07 лютого 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Мартинюк М.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила позов задовольнити частково, а саме стягнути заборгованість у розмірі 13 775,00 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вказала, що проценти за користування кредитом мають бути нараховані лише у межах строку кредитування 30 днів, за ставкою 1,5% на добу, що становить 4275,00 грн. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачки, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 950,00 грн є нікчемними. Вартість витрат на правничу допомогу суттєво завищена та не співмірна наданій послузі.

13 лютого 2025 року позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачка свідомо не забирає копію позовної заяви з пошти, порушила строк на подачу відзиву. Факт виникнення кредитних правовідносин відповідачка не заперечує. Чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, що передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Оскільки відповідачка 28 липня 2021 року кредит в сумі 9500,00 грн не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, ТОВ «Мілоан» відповідно до умов п.1.5.2 та п.1.6 договору нарахувало проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 29 липня 2021 року по 26 жовтня 2021 року. Відповідачка розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростувала, доказів повернення кредитних коштів не надала. Позивач надав усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 3382856 від 28 липня 2021 року в розмірі 43 225,00 грн, судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу 6000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у відповідачки утворилась заборгованість за кредитом та процентами з урахуванням автоматичної пролонгації, передбаченої договором, а також комісією, яка підлягає стягненню з неї у повному обсязі, як і судові витрати.

На вказане судове рішення 08 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мартинюк М.П., через систему «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13 775,00 грн, з яких 9500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4275,00 грн за відсотками, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що проценти за користування кредитом мають бути нараховані лише у межах строку кредитування 30 днів, тобто до 27 серпня 2021 року, за ставкою 1,5% на добу, що становить 4275,00 грн. Доказів того, що вона ініціювала продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення суми кредиту у порядку, передбаченому кредитним договором, і позивач погодив таку зміну, матеріали справи не містять. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, а первинних бухгалтерських документів не надано. Положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 950,00 грн є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією не підлягають задоволенню. Вартість витрат на правничу допомогу суттєво завищена та не співмірна наданій послузі. Справа, що розглядається, не є складною і не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, багато часу на побудову правової позиції, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

05 травня 2025 року від ТОВ «Діджи Фінанс» за допомогою системи «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило відмовити у її задоволенні. Відзив мотивовано тим, що факти укладення договору, отримання кредитних коштів і наявності заборгованості відповідачка не оспорює. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Оскільки кредит вчасно не повернуто, за умовами п. 2.3.1.2. кредитного договору, відбулася автопролонгація, яка не може перевищувати 60 днів. Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом протягом встановленого умовами кредитного договору строку розраховувався: у період із 29 липня 2021 року по 27 серпня 2021 року у розмірі 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 9 500,00 х 0,0150(1,5/100) х 30 (днів) = 4 275,00 грн, та у період із 27 серпня 2021 року по 26 жовтня 2021 року за ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 9 500,00 х 0,05(5/100) х 60 (днів) = 28 500,00 грн, тобто загалом 32 775,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 рокув порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 липня 2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://miloan.ua/ подана заявка на отримання кредиту у розмірі 9500,00 грн № 3382856 (а. с. 44).

28 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3382856, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 9500,00 грн строком на 30 днів з датою повернення 27 серпня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а. с. 23-27).

Умовами договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1).

Проценти за користування кредитом складають 4275,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2, 2.3 цього Договору (п. 1.5.2, 1.7 договору).

Згідно п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.3.1 продовження вказаного в п. 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.

Пунктом 2.3.1.1. договору передбачено порядок пролонгації на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Кредит може бути продовжено на 3, 7 або 15 днів. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору.

Умовами п. 2.3.1.2. договору визначено порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

Відповідно до п. 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

За п 6.1. Договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 договору).

Додатками до кредитного договору є графік платежів та паспорт споживчого кредиту № 3382856, який містить умови, аналогічні умовам договору (а.с. 27 зворот - 28).

Відповідно до платіжного доручення № 52270477 від 28 липня 2021 року кредитні кошти у розмірі 9500,00 грн перераховано ТОВ «Мілоан» отримувачу ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням: кошти згідно договору 3382856 (а.с. 29).

11 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 3382856 від 28 липня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , у розмірі 43 225,00 грн перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», що підтверджується витягом з додатку до договору № 12Т (а.с. 12 зворот 20, 33-34).

На час укладання вказаного договору відступлення прав вимоги заборгованість ОСОБА_1 становила 43 225,00 грн, з яких 9500,00 грн - тіло кредиту, 32 775,00 грн - сума заборгованості за відсотками та 950,00 грн - сума заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком ТОВ «Мілоан». Відсотки за користування кредитом нараховані у період з 29 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року в розмірі по 142,50 грн на день, з 28 серпня 2021 року по 26 жовтня 2021 року по 475,00 грн на день (а.с. 11).

27 вересня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» на ім`я ОСОБА_1 направлено досудову вимогу щодо повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 225,00 грн (а.с. 31).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору про споживчий кредит № 3382856, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору (п. 6.2 договору), і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Факти укладення договору, отримання кредитних коштів у розмірі 9500,00 грн, неповернення кредиту та відступлення права вимоги позивачу відповідачка ОСОБА_1 визнає, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом і комісією.

Заперечуючи проти розміру нарахованих відсотків відповідачка посилалась на те, що строк кредитування становить 30 днів - до 27 серпня 2021 року, доказів пролонгації строку кредитування матеріали справи не містять, що в свою чергу свідчить про те, що проценти за користування кредитом нараховувались поза межами строку дії договору.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.

З умов договору про споживчий кредит № 3382856 від 28 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 вбачається, що позичальниці надано кредит у розмірі 9500,00 грн строком на 30 днів з датою повернення 27 серпня 2021 року.

Разом з тим, умовами договору передбачено два випадки збільшення строку кредитування: за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на базових умовах на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування.

При цьому, якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору, тобто 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Оскільки ОСОБА_1 отримані кредитні кошти не були повернуті до 27 серпня 2021 року, то відповідно до вказаних умов договору відбулась пролонгація строку кредитування ще на 60 днів.

Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом протягом встановленого умовами кредитного договору строку розраховувався у період із 29 липня 2021 року по 27 серпня 2021 року у розмірі 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 9 500,00 х 1,5% х 30 днів = 4 275,00 грн, та у період із 27 серпня 2021 року по 26 жовтня 2021 року за ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 9 500,00 х 5% х 60 днів = 28 500,00 грн, тобто загалом 32 775,00 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 775,00 грн у межах 90-денного строку нарахування (з урахуванням пролонгації), що узгоджується з умовами кредитного договору.

Разом з тим, щодо вимог товариства про стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати комісії колегія суддів виходить з такого.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Отже, умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які кредитор здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційними.

Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок, та є нікчемною.

Таким чином, вказана комісія у сумі 950,00 грн стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягає, та в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні зі зменшенням суми заборгованості за договором споживчого кредиту, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», з 43 225,00 грн до 42 275,00 грн.

Щодо витрат ТОВ «Діджи Фінанс» на правничу допомогу, то суд керується таким.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ТОВ «Діджи Фінанс» надало договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01 листопада 2024 року, укладений з адвокатом Стародуб І.В. (а.с. 21-22), додаткову угоду № 3382856 від 30 грудня 2024 року до вказаного договору, якою, зокрема, доповнено пункт 1 договору новим пунктом, згідно якого адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 29 зворот), а також детальний опис наданих адвокатом послуг за договором № 42649746 від 01 листопада 2024 року (а.с. 12) та акт № 3382856 від 30 грудня 2024 року про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом відповідно до договору № 42649746 від 01 листопада 2024 року і додаткових угод (а.с. 8).

З вказаного акту вбачається, що адвокатом надано такі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджі Фінанс» протягом 1,5 год, вартістю 2250,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи протягом 3 годин вартістю 3000,00 грн та формування додатків до позовної заяви протягом 1 години вартістю 750,00 грн, загалом 6000,00 грн (а. с. 8).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

З урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. Послуги з правового аналізу обставин спірних правовідносин і надання рекомендацій по суті охоплюються послугою зі складання позовної заяви, а послуги з формування додатків до позовної заяви є суто технічними. При цьому, колегія суддів бере також до уваги, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.

Враховуючи наведене, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судових витрат на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи судом першої інстанції, в розмірі 3000,00 грн, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено 2422,40 грн судового збору (а.с. 36). Оскільки позов задоволено частково, на 97,80%, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 2 369,11 грн (2422,40 х 97,80%).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3633,60 грн (а.с. 134). Враховуючи, що її апеляційну скаргу задоволено частково, на 2,2%, позивачем має бути компенсовано їй судовий збір у розмірі 79,94 грн (3633,60 х 2,2%).

Шляхом взаємозаліку вказаних сум з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 289,17 грн (2369,11 79,94).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 11 березня 2025 року змінити, зменшивши суми, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»: суму заборгованості за кредитним договором № 3382856 від 28 липня 2021 року з 43 225,00 грн до 42 275 (сорок дві тисячі двісті сімдесят п`ять) грн 00 коп, судового збору - з 2422,40 грн до 2289 (дві тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 17 коп та витрат на правову допомогу з 6000,00 грн до 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина