Справа № 541/4675/24
Номер провадження 2/541/323/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавська області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

представника відповідача, адвоката - Данильчука С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

20 грудня 2024 року представник АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №201 від 27 лютого 2019 року у розмірі 58284,23 грн, яка утворилась станом на 06 жовтня 2024 року, що включає: 30867,90 грн заборгованість за кредитом; 27416,33 грн заборгованість за процентам, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким відповідач не виконує, тому за нею утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В поданому 29.01.2024 відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що відповідач частково визнає позовні вимоги по кредитному договору у частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30867,90 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1779,17 грн. В решті позову просив відмовити. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором № 201 від 27.02.2019 є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, яким чином утворилася заборгованість. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. У матеріалах справи присутня виписка з рахунку за період з 27.02.2019 по 06.10.2024, яка свідчить про фактичний рух коштів по рахунку та суму фактично використаних коштів. З наданої виписки вбачається, що остання операція здійснена по рахунку, це нарахування відсотків 01.08.2022 року. Отже, згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» саме виписка є первинним документом, тому період за який можуть бути нараховані відсотки становить: 27.02.2019 - 01.08.2022. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, за рахунок чого здійснювалося нарахування відсотків після 01.08.2022 до 29.02.2024. Тому вважав, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими в період з 30.08.2022 по 29.02.2024 в розмірі 23637,16 грн. слід відмовити. Також, слід врахувати здійснені відповідачкою оплати: 31.12.2022- 800 грн, 28.02.2023- 500 грн., 31.05.2023- 500 грн., 30.06.2023- 500 грн., 31.07.2023 - 500 грн., 30.11.2023 - 500 грн., 31.01.2024 - 500 грн. Всього за період з 30.08.2022 по 29.02.2024 - 3800 грн. Крім того, розрахунок не містить здійснених відповідачем оплат: 10.05.2024- 500 грн. (платіжна інструкція № 7PLJ-WITP-DLVA-U6CL від 10.05.2024), 30.09.2024 - 500 грн. (платіжна інструкція № 13W2-7PZF-56Z6-DSDE від 30.09.2024), 29.11.2024 - 1000 грн. (квитанція № 37849 від 29.11.2024)

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі (а.с. 3 зворот).

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Її представник позов визнав частково, підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписала заяву №201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в якій зазначено, що відповідач (клієнт) просить надати споживчий кредит із встановленням кредитного ліміту на суму 5000,00 грн, який було збільшено до 32400 грн, на платіжну картку в АТ «ПУМБ» строком на 12 місяців за сплатою відсотків, розмір процентної ставки 47,88 % річних, цільове призначення кредиту загальні споживчі цілі (а.с. 6).

27 лютого 2019 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору (а.с. 6 зворот).

Відповідно до виписки про рух грошових коштів відповідач активно користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на 06 жовтня 2024 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить 58284,23 грн, з яких: 30867,90 грн заборгованість за кредитом; 27416,33 грн заборгованість за процентами (а.с. 24-40).

07 жовтня 2024 року позивач направив на адресу відповідача (позичальника) письмове повідомлення про виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в строк не пізніше 30 днів з дня отримання даного повідомлення (а.с.21 зворот -22).

Відповідачем надані квитанції про сплату кредитної заборгованості, які не враховані позивачем при розрахунку заборгованості, а саме 10.05.2024 - 500 грн. (платіжна інструкція № 7PLJ-WITP-DLVA-U6CL від 10.05.2024), 30.09.2024 - 500 грн. (платіжна інструкція № 13W2-7PZF-56Z6-DSDE від 30.09.2024), 29.11.2024 - 1000 грн. (квитанція № 37849 від 29.11.2024).

Однак квитанція № 37849 від 29.11.2024 не містить даних про призначення платежу, саме «погашення заборгованості за кредитним договором №201 від 27.02.2019», а тому суд не може взяти її до уваги, як беззаперечний доказ погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, яким чином утворилася заборгованість, то наданий позивачем суду на дослідження розрахунок заборгованості є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником Банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому фіксується розмір сплачених коштів на погашення кредиту та їх розподіл на погашення заборгованості.

Отже, свого договірного зобов`язання по поверненню кредиту відповідач не виконав, таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом грунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення з вирахуванням суми сплаченої відповідно до наданих квитанцій відповідачем в розмірі 1000 грн. (платіжна інструкція № 7PLJ-WITP-DLVA-U6CL від 10.05.2024 на суму 500 грн та платіжна інструкція № 13W2-7PZF-56Z6-DSDE від 30.09.2024 на суму 500 грн).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 57284,23 грн станом на 06 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач має другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки та пенсійним посвідченням (а.с.65) та відповідно до відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору .

Отже, враховуючи вищевикладене, судові витрати Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» слід компенсувати за рахунок держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98,3%) в розмірі 2381 гривня 22 копійки.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070) заборгованість за кредитним договором № 201 від 27 лютого 2019 року станом на 06 жовтня 2024 року в розмірі 57284 (п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 23 копійки.

Судові витрати Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в розмірі 2381 (дві тисячі триста вісімдесят одна) гривня 22 копійки компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст рішення виготовлений 07 березня 2025 року.

Суддя О. А. Городівський