КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4102/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь 260 508 грн. матеріальної шкоди заподіяної внаслідок залиття його квартири та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4 травня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1891, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

У ніч з 26 на 27 серпня 2022 року у вказаній вище квартирі АДРЕСА_1 сталося затоплення, що призвело до пошкодження майна, яке перебувало в квартирі та належало позивачу.

Факт затоплення квартири підтверджується Актом про залиття складеним ЖЕД -409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 29 серпня 2022 року.

Даним Актом про залиття встановлено причину залиття, а саме внаслідок прориву труби ГВП між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

За фактом залиття квартири майстром ЖЕД - 409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» складено дефектний акт.

Відповідно до звіту від 7.06.2023 про визначення матеріальних збитків , що нанесені власнику пошкодженого майна , внаслідок залиття 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 складає на дату оцінки 260 508 грн.

Відповідач не здійснює дій спрямованих на відшкодування збитків завданих позивачу залиттям його квартири, після залиття дана квартира фактично не придатна для проживання, позивач змушений винаймати інше житло, так як у нього відсутні кошти на проведення ремонту своєї квартири та крім завдання йому матеріальних збитків йому також і заподіяна моральна шкода.

Свою позицію обґрунтовує посиланням на вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» статтю 1166 ЦК України щодо відшкодування матеріальної шкоди та на ст.ст. 23, 1167 щодо відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 260 508 грн. матеріальної шоки заподіяної залиттям квартири, 20 000 грн. за спричинення моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 3 605 грн. витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача про відшкодування за заподіяння завданої матеріальної шкоди, які підлягають задоволенню. Що ж стосується моральної шкоди, яка складається з переживань позивача, не можливістю проживати в квартирі, а тому суд першої інстанції вважав за необхідне частково задовольнити позов про стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача суму у розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 04 листопада 2024 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про залишення без задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що основним доказом, на підставі якого було визначено розмір та прийнято рішення про стягнення матеріальної шкоди є звіт про визначення матеріальних збитків, проти якого відповідач заперечував.

Зазначає, що звіт про оцінку майна суд першої інстанції не міг враховувати при винесенні рішення. Звіт не містить відомостей про те, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Виконавцем Звіту є оцінювач ТОВ «ЕКСПЕРТ ІН», а не атестований судовий експерт, який вправі проводити судову експертизу.

Вказує на те що затоплення квартири відбулося 27.08.2022, а позивач звернувся до ТОВ

«ЕКСПЕРТ ІН» лише у травні 2023, тобто через 9 місяців.

Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що йому дійсно було завдано моральної шкоди, а також доказів причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням морального стану позивача внаслідок протиправності діяння відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 , підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просила її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_4., заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 4 травня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1891, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

На підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 № 61 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» визнана балансоутримувачем. Об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва передано до сфери управління Дніпровської РДА в м. Києві передані на баланс підприємства 01.04.2015, в тому числі будинок номер АДРЕСА_3 .

В ніч 26 на 27 серпня 2022 року в результаті пошкодження труби ГВП в перекритті між кв. АДРЕСА_1 та кв. АДРЕСА_3 ; відбулося затоплення квартири позивача.

Вказана обставина не оспорювалася в судовому засіданні учасниками процесу та підтверджується актом від 29 серпня 2022 року складеного в.о. інженера ЖЕД -409 Зименко О.В. , в якому зазначено, що внаслідок залиття були пошкоджені стіни стеля, шпалери, паркетна дошка в зазначеній вище квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку комісії причина залиття - порив стояка ГВП в перекритті між квартирою АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_3 .

Майстром ЖЕД - 409 Хміль І.В. було складено дефектний акт, в якому було зазначено обсяг робіт, які необхідно здійснити для проведеня відновлювального ремонту, вартість робіт в даному акту не вказана.

Відповідно до висновку експертного дослідження складеного ТОВ «Експерт ІН» від 7.06.2023 вартість матеріального збитку заподіяного внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 260 508 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним нормам враховуючи наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підстав досліджених доказів суд встановив, що позивачем доведено наявність вини Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва.

Заперечуючи проти позову, Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва, в свою чергу, не надала апеляційному суду доказів відсутності вини, окрім як заперечень щодо висновку експерта. Відповідачем по справі не надано і доказів на спростування заявленого позивачем розміру майнової та моральної шкоди.

За змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України у деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

Факт затоплення квартири підтверджується Актом про залиття складеним ЖЕД -409 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 29 серпня 2022 року.

Даним Актом про залиття встановлено причину залиття, а саме внаслідок прориву труби ГВП між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не було заявлено клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача. Та не надано інших доказів на підтвердження своїх заперечень, хоча це є його процесуальним обов`язком сторони, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачеві збитки підлягають відшкодуванню.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що позивачем доведено завдання йому шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильність висновків суду першої інстанції не спростовують цих висновків, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було встановлено усі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана