Справа № 522/6050/25-Е
Провадження № 2/522/4799/25
06 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
за участю секретаря судового засідання Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
ВСТАНОВИВ:
Зі схеми місця ДТП від 25.11.2024 року та відповіді Головного сервісного центру МВС № 31/367АЗ-3146-2025 від 10.02.2025 року встановлено, що власником транспортного засобу «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , проте на момент ДТП транспортним засобом на правовій підставі керував саме ОСОБА_2 , що підтверджує його статус належного відповідача.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача були завдані механічні пошкодження, що підтверджено схемою місця ДТП, матеріалами адміністративних справ та висновком експерта № 823-01/25 від 03.02.2025 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 78 844 грн. 58 коп., а також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 15 000 грн.
Оскільки відповідач добровільно не відшкодував завдану шкоду, позивач звернулась до суду з вимогою про її стягнення.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач вказує, що внаслідок винних дій відповідача їй було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 78 844 грн. 58 коп., що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження № 823-01/25 від 03.02.2025 р., а також моральну шкоду, яку вона оцінює у 15 000 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 27 березня 2025 року, головуючою у справі № 522/6050/25-Е визначено суддю Шенцеву О.П.
Ухвалою суду від 07 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху з підстав несплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, встановлено п`ятиденний строк для усунення недоліків.
09 травня 2025 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 13 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
06 листопада 2025 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та без технічної фіксації, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, до суду повернулося судова повістка разом з рекомендованим повідомлення «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відзив до суду не подавав.
Відповідно до ч.ч. 7,8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280ЦПК України за згодою позивача суд постановив заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що 25 листопада 2024 о 08 годині 54 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «VOLVO S60», державний номерний знак НОМЕР_3 по вул. Новосельського 36, у м. Одесі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «FIAT Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Відповідно до постанови, відповідач, керуючи автомобілем «Fiat Doblo», державний номер НОМЕР_1 , здійснив різке гальмування без необхідності, чим спричинив зіткнення з автомобілем Позивачки. Вказане підтверджено схемою місця ДТП, матеріалами адміністративних справ та іншими письмовими доказами.
З наданого висновку експерта № 823-01/25 від 03.02.2025 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Позивачки «Volvo S60», державний номер НОМЕР_3 , становить 78 844 грн. 58 коп. Суд вважає зазначений висновок належним, допустимим та достатнім доказом розміру завданої майнової шкоди, оскільки експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, дослідження виконано за участю Позивачки, а відповідач був належним чином запрошений, але не з`явився.
Будь-яких доказів, які б спростовували висновок експерта, відповідачем не надано. Заяви про проведення повторної або додаткової експертизи відповідач також не заявляв.
Оцінюючи доводи позивача та надані докази, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб`єктами обов`язкового страхування є страхувальники, страховики, МТСБУ та потерпілі. Згідно з ч. 1 ст. 6 цього Закону страховим випадком визнається дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу та спричинила настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована.
За змістом п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує шкоду, заподіяну життю, здоров`ю або майну третьої особи. Аналогічний підхід відображений у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 № 4, яким роз`яснено, що обов`язок страховика щодо здійснення страхового відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку тобто ДТП за участю транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована.
Відповідно до п. 35.1 ст. 35 та п. 36.1 ст. 36 Закону потерпілий зобов`язаний подати заяву про страхове відшкодування, а страховик прийняти вмотивоване рішення про його виплату або відмову. Виплата проводиться у межах страхової суми, а у разі її недостатності різниця підлягає стягненню з особи, яка завдала шкоду (ч. 1 ст. 1194 ЦК України).
З наведених норм у системному зв`язку випливає, що основний обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП, покладається саме на страховика. Пред`явлення позову безпосередньо до особи, яка керувала транспортним засобом, можливе лише у двох випадках: якщо її цивільна відповідальність не була застрахована; якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Статті 35 та 36 Закону передбачають обов`язок потерпілого звернутися із заявою про страхове відшкодування, а страховика ухвалити мотивоване рішення щодо виплати або відмови у ній. Водночас відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка завдала шкоду, зобов`язана компенсувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, якщо страхова виплата є недостатньою. Системний аналіз зазначених норм свідчить, що за загальним правилом відповідальність за відшкодування шкоди покладається на страховика, але у разі відсутності у водія чинного договору ОСЦПВ відповідальність за заподіяну шкоду повністю несе особа, яка керувала транспортним засобом. Такий підхід узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, від 26.10.2022 у справі № 645/6088/18 та інших.
Для встановлення наявності страхового покриття представником Позивачки було направлено адвокатський запит до МТСБУ. Листом МТСБУ від 26.02.2025 № 9-03/5513 підтверджено, що інформації про чинний поліс ОСЦПВ щодо транспортного засобу «Fiat Doblo», д/н НОМЕР_1 , станом на дату ДТП у централізованій базі даних не виявлено. Відсутність чинного страхування додатково підтверджується роздруківкою з офіційного сервісу МТСБУ, долученою до матеріалів справи. Таким чином, у Відповідача відсутнє страхове покриття, що виключає можливість звернення Позивачки до страхової організації та підтверджує, що саме Відповідач є належним боржником у зобов`язанні з відшкодування шкоди.
З метою визначення розміру матеріальної шкоди Позивачка звернулась до ТОВ «АВТО ОДЕКС», що підтверджується договором про співробітництво № 3-01/25 від 22.01.2025.
На вирішення експерта було поставлено питання щодо визначення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volvo S60». Експертне транспортно-товарознавче дослідження здійснив ОСОБА_4 , який має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку», про що свідчить свідоцтво №1298 від 24.12.2015. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, що підтверджено підписом у висновку. Огляд автомобіля Позивачки проводився 29.01.2025 у м. Одеса, у присутності Позивачки. Відповідач був повідомлений про проведення огляду електронним листом, проте не з`явився, тому огляд проведено без його участі, що не впливає на допустимість доказу.
Згідно з висновком експерта № 823-01/25 від 03.02.2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 78 844 грн. 58 коп., а вартість матеріального збитку без урахування фізичного зносу 33 492 грн. 29 коп.; коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу становить 0,7.
Суд бере до уваги, що висновок експерта відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, а тому є належним та допустимим доказом. Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі № 335/2566/18 зазначив, що відсутність підтвердження про попередження експерта або відсутність чіткої вказівки, що експертиза виконана для суду, є підставами для визнання висновку недопустимим; у даному випадку таких недоліків немає.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог цивільного законодавства розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається виходячи з реальної вартості втраченого або пошкодженого майна на момент розгляду справи, а також вартості необхідних робіт, спрямованих на відновлення речі до стану, в якому вона перебувала до настання події, що спричинила шкоду. Якщо відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу здійснюється шляхом заміни пошкоджених складових частин на нові, законодавство передбачає, що страховик, за наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, компенсує не повну вартість нових деталей, а лише вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може вимагати від страховика здійснення виплати у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта зносу. Водночас з винної у ДТП особи підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту (заміна зношених деталей на нові, без застосування коефіцієнта зносу) та сумою страхового відшкодування, що компенсується страховиком, оскільки у страховика не виникає обов`язок відшкодовувати зазначену різницю, навіть якщо фактичні збитки є меншими за страховий ліміт. Такий правовий підхід викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15.
З огляду на зазначене суд виходить із того, що в ситуації, коли ДТП сталася за участю транспортного засобу, відповідальність водія якого не була забезпечена чинним договором ОСЦПВ, саме водій, як винуватець ДТП, несе повний обов`язок з відшкодування завданої шкоди. Це узгоджується з положеннями статті 22 ЦК України, відповідно до яких особа, якій завдано шкоди внаслідок порушення її цивільного права, має право на її відшкодування, а також із загальними принципами цивільно-правової відповідальності.
Під збитками у розумінні цивільного законодавства слід розуміти реальні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які вона здійснила або має здійснити для відновлення порушеного права. Такі витрати повинні бути безпосередньо пов`язаними з відновленням порушеного права і необхідними для приведення речі у стан, який існував до настання шкоди, тобто без їх здійснення відновлення порушеного права було б неможливим.
На момент вчинення ДТП 25.11.2024 року діяв Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, відповідно до якої (ч. 2, 3 ст. 27) страхова або регламентна виплата здійснюється страховиком або МТСБУ у розмірі вартості відновлювального ремонту, який забезпечує приведення транспортного засобу до стану, що існував до ДТП. Вартість відновлювального ремонту включає, зокрема: вартість складових частин, що потребують заміни, вартість необхідних матеріалів, а також вартість робіт з ремонту відповідно до переліку, визначеного актом огляду або висновком суб`єкта оціночної діяльності чи судового експерта.
Пункт 14 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 також зобов`язує суди, визначаючи спосіб і розмір відшкодування шкоди, враховувати положення статті 1192 ЦК України. Суд може зобов`язати винуватця ДТП відшкодувати шкоду шляхом ремонту або у грошовій формі. При цьому, якщо відновлення речі в натурі є неможливим, відшкодовуються збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для його відновлення.
Таким чином, з урахуванням того, що у Відповідача, ОСОБА_2 ,відсутній чинний поліс ОСЦПВ, у МТСБУ не виник обов`язок здійснювати страхову (регламентну) виплату, а тому саме Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачці повний обсяг матеріальної шкоди, виражений у вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей, необхідних для ремонту, тобто 78 844 грн. 58 коп., що відповідає визначеному експертом розміру шкоди та відображає реальну вартість витрат, необхідних для приведення транспортного засобу Позивачки у стан, який існував до ДТП.
Оцінюючи встановлені у справі фактичні обставини, суд виходить із того, що визначення належної особи, на яку покладається обов`язок з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є ключовим для правильного вирішення спору.
З відповіді Головного сервісного центру України від 10.02.2025 року № 31/367АЗ-3146-2025 вбачається, що 19.06.2024 року територіальним сервісним центром № 5148 було здійснено перереєстрацію транспортного засобу FIAT DOBLO, VIN НОМЕР_2 , на нового власника ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 7718/24/003188. У схемі місця ДТП, складеній 25.11.2024 року, також відображено, що власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_3 . Тобто на момент вчинення ДТП транспортний засіб мав визначеного власника, однак керував ним саме ОСОБА_2 .
У зв`язку з цим суд враховує усталену правову позицію Касаційного цивільного суду, сформульовану у постанові від 24.03.2021 року у справі № 450/3002/17, де зазначено: наявність у водія реєстраційних документів та фактичне керування транспортним засобом у момент ДТП свідчать про надання йому власником згоди на володіння автомобілем, а отже, саме такий водій є особою, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки на правових підставах і несе відповідальність за завдану шкоду. Власник транспортного засобу, який у момент ДТП не володів ним, не є зобов`язаною особою.
Наведене узгоджується також із положеннями ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є транспортний засіб, а шкода, завдана ним, відшкодовується особою, яка володіє таким засобом на відповідній правовій підставі праві власності, речовому праві, договорі оренди, позички тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди покладається на особу, яка володіє транспортним засобом на правовій підставі, що існувала саме у момент спричинення шкоди.
Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 (п. 4, п. 6) зобов`язують суди виходити з того, що відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, несе саме та особа, на праві власності або іншій правовій підставі володіла транспортним засобом у момент його використання, незалежно від наявності або відсутності її вини, якщо діяльність джерела сама по собі створює ризик спричинення шкоди.
Враховуючи встановлені обставини керування ОСОБА_2 транспортним засобом «Fiat Doblo», д/н НОМЕР_1 , на момент ДТП; наявність у нього реєстраційних документів; фактичне володіння автомобілем; встановлення його вини постановою суду за ст. 124 КУпАП суд доходить висновку, що саме ОСОБА_2 є титульним володільцем джерела підвищеної небезпеки у момент ДТП та належним відповідачем у цій справі.
Відтак, обов`язок щодо повного відшкодування завданої Позивачці шкоди покладається саме на ОСОБА_2 , як на особу, яка правомірно та фактично володіла транспортним засобом і діями якої спричинено шкоду.
Оцінюючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 78 844 грн. 58 коп. є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами, перебувають у прямому причинному зв`язку з діями Відповідача та підлягають задоволенню.
Отже, суд дійшов висновку, що Позивачці завдано матеріальну шкоду у визначеному розмірі, і вона підлягає стягненню з Відповідача в повному обсязі.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 та ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала, та за умови доведення позивачем факту настання такої шкоди, характеру та обсягу моральних страждань, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Позивач оцінила моральну шкоду у 15 000 грн., посилаючись на пережитий стрес, дискомфорт, незручності та психологічні переживання, пов`язані з ДТП, пошкодженням автомобіля та необхідністю вчинення додаткових дій для відновлення порушених прав.
Однак на підтвердження обсягу моральних страждань Позивачкою не надано жодних доказів, які б давали можливість суду достовірно встановити: характер, глибину та тривалість моральних переживань; вплив події на звичайний спосіб життя Позивачки; причинний зв`язок між діями відповідача та моральними стражданнями Позивачки в обсязі заявленої суми.
Окрім того, ДТП не призвела до ушкодження здоров`я Позивачки, а характер пошкоджень транспортного засобу свідчить про відсутність підвищеної небезпеки для життя чи здоров`я. Факт стресу як реакції на ДТП є природним, але сам по собі не може бути підставою для присудження грошового відшкодування за відсутності додаткових доказів.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у частині матеріальної шкоди, з відмовою у частині моральної шкоди.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачкою разом із поданням позову було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку ст. 134 ЦПК України, що включав: сплачений судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп.; витрати на експертне дослідження у сумі 4 500 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі авансового платежу 2 500 грн. згідно з договором № 15-01/25 від 15.01.2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом цієї норми суд має оцінити, у якій частині позовні вимоги були задоволені, і саме в такій частині покласти обов`язок зі сплати судового збору на Відповідача.
З огляду на те, що в межах даної справи підлягає задоволенню вимога Позивачки про стягнення майнової шкоди у розмірі 78 844 грн. 58 коп., а моральна шкода не доведена або розмір заявленої моральної шкоди є непропорційним встановленим у справі обставинам та не підлягає задоволенню, суд доходить висновку, що позов задоволено частково саме в частині майнових вимог.
Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача судовий збір пропорційно цій частині задоволених вимог, тобто у розмірі, що відповідає майновій вимозі. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь Позивачки понесеного судового збору у повному розмірі 968 грн. 96 коп., оскільки заявлена майнова вимога, за подання якої сплачувався судовий збір, задоволена судом у повному обсязі.
Так само вирішується і питання щодо витрат на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом виходячи з поданих доказів. Позивачка подала договір про надання правничої допомоги, підтвердження сплати авансу у розмірі 2 500 грн. та заявила про намір надати остаточний розрахунок і підтверджуючі документи після ухвалення рішення суду.
Суд бере до уваги, що правнича допомога надавалась у межах саме майнової вимоги, яка задоволена судом повністю, і тому витрати на правничу допомогу підлягають компенсації пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тобто у частині, що відповідає вимозі про стягнення майнової шкоди. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у вигляді сплаченого авансу у сумі 2 500 грн. підлягають стягненню з Відповідача у повному розмірі.
З огляду на надані докази, обсяг задоволених позовних вимог, а також вимоги ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що витрати, понесені Позивачкою у зв`язку з розглядом справи, є необхідними, обґрунтованими та безпосередньо пов`язаними з доведенням вимог майнового характеру, які задоволені судом у повному обсязі. З огляду на це підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивачки: судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 500 грн.; витрати на проведення експертного дослідження у сумі 4 500 грн., оскільки вони прямо пов`язані з визначенням розміру майнової шкоди та були необхідними для належного обґрунтування позовних вимог.
Таким чином, заявлені Позивачкою судові витрати є документально підтвердженими, понесені у зв`язку з розглядом тієї частини позову, що підлягала задоволенню, і відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись: ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 78 844 (сімдесят вісім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 58 коп. у відшкодування майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, а саме: судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 500 грн. 00 коп.; витрати на проведення експертного дослідження у сумі 4 500 грн. 00 коп.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення складений та підписаний 01.12.2025 року.
Суддя: