28.02.2025 Справа № 363/3664/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого - судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря Галай О.О., заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Михайлова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області через підсистему «Електорнний суд» від представника позивача адвоката Михайлова С.В. надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздольне, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, України, встановити факт перебування у громадянстві СРСР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздольне, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, а також встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздольне, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, України на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 1991 року. В обґрунтування поданої заяви вказав, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Роздольне, Совєтський район, Автономна Республіка Крим, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження. Отже, він народився в часи Радянського Союзу, радянський паспорт зразка 1974 року серії НОМЕР_1 отримував 25.03.1988 року в Совєтському РВВС Кримської АР, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит з виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 20.06.2023 № 849/02-23. Неодноразово був засуджений, в тому числі Совєтським районим судом АР Крим 12.02.1991 року. Заявник ніколи не отримував паспорт громадянина України, а мав тільки радянський паспорт, який втратив. За оформлення нового паспорта звертався, але отримував усні відмови, оскільки не було підтвердження належності до громадянства. 11.04.2024 року заявник звернувся до Вишгородського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у формі ID картки, але отримав відмову, у зв`язку не підтвердженням його особи та належності до громадянства України. У відмові в видачі паспорта рекомендовано підтвердити особу та належність до громадянства України в судовому порядку. Щодо підтвердження заявника в перебуванні у громадянстві СРСР станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, то паспорт СРСР зразка 1974 року, який заявник отримував в АР Крим втрачено, доступу до картотеки видачі паспортів (форми 1) відсутні. Витребувати будь-яку інформацію з АР Крим не уявляється можливим, у зв`язку з його окупацією. Це підтверджується відповіддю на адвокатський запит з ЦМУ ДМС у м.Києві та Київської області від 31.10.2023 р. Але у відповіді на адвокатський запит з виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 20.06.2023 № 849/02-23 зазначено паспортні дані СРСР заявника, який видано 25.03.1988 р. в АР Крим. Тобто заявник з 25.03.1988 р. до 20.10.1993 р.(дата реєстрації місця проживання) перебував у громадянстві СРСР. Щодо підтвердження факту постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили, то оскільки заявник все своє життя до набрання вироком законної сили, а саме до 19.02.1991 року проживав в АР Крим, і наразі надати документи з місця проживання з АР Крим також не уявляється можливим. Але, як вбачається з наявних документів заявник народився в с.Роздольне Совєтського району АР Крим, згідно відповіді на адвокатський запит з виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 20.06.2023 № 849/02-23 радянський паспорт зразка 1974 року серії НОМЕР_1 отримував 25.03.1988 року в Совєтському РВВС Кримської АР та був засуджений Совєтським районним судом АР Крим 12.02.1991 р. Все це свідчить доказами про те, що заявник постійно проживав в АР Крим, у тому числі до набрання вироком законної сили. Станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року заявник перебував у Петрівській виправній колонії (№ 49) в с.Новий Стародуб, Петрівський район, Кіровоградська область, оскільки був засуджений вироком народного суду Совєтського району Кримської області від 12.02.1991 р. Згідно довідки з виправної колонії від 02.11.2023 р. заявник відбував покарання з 21.05.1991 р. по 23.09.1993р. цей факт підтверджується довідкою з виправної колонії, а тому є беззаперечним доказом, підтвердженням у судовому порядку не підлягає. Для підтвердження належності до громадянства України заявнику у судовому порядку необхідно підтвердити перебування у громадянстві СРСР станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили та встановити особу. Без встановлення цих фактів в судовому порядку заявник позбавлений можливості звернутись до міграційної служби щодо оформлення належності до громадянства України відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і у подальшому отримати паспорт громадянина України, який є документом, що підтверджує громадянство України та його особу. Отже ці юридичні факти породжують значні юридичні наслідки для заявника.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

10.09.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області через підсистему «Електорнний суд» від представника заінтересованої особи Слуговиної О.В. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, дослідивши докази, які надав заявник до заяви, вважає, що вони є недостатніми задля підтвердження факту постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили. Тож просила заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав наведених у заяві, просив заяву задовольнити. Пояснив, що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Роздольне АРК. Після народження проживав батьками за адресою: АДРЕСА_1 . З другого по дев`ятий класу навчався в інтернаті в м. Жмеринка. Потім мати забрала його та вони продовжили проживати у Криму. Після 16 років він отримав паспорт громадянина СРСР та почав працювати у тарному цеху, потім у садовій бригаді. Однак до проголошення незалежності України вироком Совєтського районного суду АР Крим його було засуджено до трьох років позбавлення волі. Покарання відбував у Петрівській виправній колонії № 49. Паспорт громадянина СРСР втратив приблизно у 2007 році у м. Суми (витягнули з сумки на базарі). Паспорт громадянина України ніколи не отримував. Зауважив, що він є інвалідом першої групи, але без встановлення особи та отримання паспорту громадянина України, навіть не може оформити пенсію, тому встановлення таких фактів має для нього важливе значення.

Представник заявника адвокат Михайлов С.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав з підстав наведених у заяві, просив заяву задовольнити. Зауважив, що вони зібрали всі можливі докази, необхідні для встановлення відповідних фактів, оскільки АР Крим у якій проживав заявник до засудження та на момент набрання законної сили вироком Совєтського районного суду АР Крим від 12 лютого 1991 року, є тимчасово окупованою територію, дипломатичні зв`язки відсутні, державні органи України не здійснюють свою діяльність.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Роздольне, Совєтський район, АР Крим, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Як вбачається з архівної довідки Архівного відділу Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області № 01-11-2/05 від 10.01.2025 року, з 10.02.1982 року ОСОБА_1 навчався у ЗОШ-інтернат І-ІІ ступенів м. Жмеринка (в минулому Жемринська школа-інтернат Вінницької області, ЗОШ-інтернат І-ІІ ступенів м. Жмеринка Вінницької області), після чого вибув у АДРЕСА_1 (дата не відображена).

25.03.1988 року ОСОБА_1 отримав радянський паспорт серії НОМЕР_1 отримував року в Совєтському РВВС Кримської АР, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит з виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 20.06.2023 № 849/02-23.

12.02.1991 року Совєтським районним судом АРК Баранюка С.І. було засуджено за ч.3 ст. 81 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 25 КК України засуджено умовно з обов`язковим залученням до праці. 19.02.1991 року вирок набрав законної сили. 29.04.1991 року на підставі рішення Джанкойського міського АРК останнього повернуто в місця позбавлення волі строком на 2 роки 10 місяців 3 дні. Початок строку рахується з 29.04.1991 року. 21.05.1991 року ОСОБА_1 прибув до Петрівської виправної колонії Кіровоградської області № 49. 23.09.1993 року його звільнено умовно-достроково з Петрівської виправної колонії Кіровоградської області № 49 на підставі рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 22.09.1993 року. Зазначене підтверджується довідкою Департаменту інформатизації МВС України від 08.06.2023 року та довідкою ДУ «Петрівська виправна колонія №49» № 5853-613 від 02.11.2023 року.

3 20 жовтня 1993 року зареєстрував місце проживання на території Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області за адресою: АДРЕСА_2 за паспортом зразка СРСР НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит з виконавчого комітету Боромлянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 20.06.2023 № 849/02-23.

Після чого, як вбачається з довідки Департаменту інформатизації МВС України від 08.06.2023 року та інших матеріалів справи ОСОБА_1 був неодноразово судимий, а саме: 15.05.1997 року Тростяненцьким районним судом Сумської області за ч.3 ст. 140, ч.1 ст. 145, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі, 07.12.1999 року Тростяненцьким районним судом Сумської області за ст. 17, ч.3 ст. 81 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 26.07.2000 року Тростяненцьким районним судом Сумської області за ч.3 ст. 81, ст. 43 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, 11.06.2012 року Тростяненцьким районним судом Сумської області за ч.1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт, 24.09.2013 року Тростяненцьким районним судом Сумської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, 10.10.2014 року Тростяненцьким районним судом Сумської області за ч.2 ст. 289, ст. 69, ст. 71 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 764154 ОСОБА_1 є особою з 1 групою інвалідності.

11.04.2024 року заявник звернувся до Вишгородського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з заявою щодо оформлення паспорта громадянина України, але отримав відмову, у зв`язку з непідтвердженням його особи та належності до громадянства України. У відмові в видачі паспорта рекомендовано підтвердити особу та належність до громадянства України в судовому порядку.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.08.2018р. у справі №363/214/17-ц, тлумачення ст.256 ЦПК України (ст.293 ЦПК України у чинній редакції) свідчить про те, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник немає іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

Громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.

Так у статті 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:

осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;

осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Як вбачається з п.13 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Тож, у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її постійного проживання на території УРСР на момент набрання вироком суду законної сили та перебування у громадянстві СРСР станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення таких юридичних фактів станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

Окрім того, Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту б частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302).

В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців.

Відповідно до п.44 Порядку № 302 якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez deRada Cavanilles проти Іспанії» № 2809095).

Отже згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

Зазначена позиція викладена у постанові ВС від 19.10.2022 року у справі № 511/409/20.

Доказами, що підтверджують особу заявника, окрім вже зазначених є також завірена копія довідки про звільнення з Коростенської виправної колонії (№71) та відповідь на адвокатський запит з Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 31.10.2023 р. №577аз/27/01/3-23, які містять фотозображення заявника.

Заявнику встановлення зазначених вище юридичних фактів (його особи, перебування його у громадянстві СРСР станом на 24 серпня 1991 року та постійного проживання на території УРСР на момент набрання законної сили вироком суду) необхідно для отримання паспорту громадянина України. Можливості документально підтвердити заявлені факти у позасудовому порядку він позбавлений.

Суд також враховує, що Автономна Республіка Крим з 2014 року та на час розгляду цієї справи є тимчасово окупованою територією України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Особливий правовий режим території, яка є тимчасово окупованою територією, позбавляє заявника можливості надати інші докази для встановлення зазначених юридичних фактів.

З огляду на вищевикладене, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, які є послідовними, узгоджуються з дослідженими судом доказами та в судовому засіданні не спростовані, проаналізувавши наявні докази в їх сукупності та системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України та надавши їм правову оцінку, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 в частині встановлення його особи, а також встановлення фактів перебування його у громадянстві СРСР станом на 24 серпня 1991 року та постійного проживання на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 1991 року. В задоволенні вимог заяви щодо встановлення факту перебування ОСОБА_1 у громадянстві СРСР станом на 13 листопада 1991 року слід відмовити, оскільки цей факт за встановлених судом обставин не має юридичного значення для заявника.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 315-319 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздольне, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, України.

Встановити факт перебування у громадянстві СРСР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздольне, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Роздольне, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, України на території УРСР на момент набрання законної сили вироком Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 12 лютого 1991 року.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Повне судове рішення буде складено 10 березня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, , адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А.

Суддя Д.А.Свєтушкіна