Справа № 638/2782/24
Провадження № 2/638/928/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря Пухно М.С.,

представника позивача Фірсової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Костіна Юлія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Костіна Юлія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 20.09.2022 року, актовий запис №8898.

Факт того, що ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 31.10.1961 року.

Також зазначає, що 06.10.2022 позивачка звернулася до Консульства України у Гданську з заявою про прийняття спадщини яка була зареєстрована в реєстрі за № 570/4/2068. В тексті документа зазначено, що Позивачка приймає спадщину та їй було роз`яснено, що згідно п.3 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року № 480) на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Консул ОСОБА_3 переконала Позивачку, що всі необхідні нотаріальні дії щодо відкриття спадщини вчинені і оформити свідоцтво про право на спадщину можна буде у будь-який час до або після завершення війни.

23 січня 2024 року Позивачка приїхала до Харкова і звернулася до Приватного нотаріуса Костіної Юлії Сергіївни з питанням щодо оформлення права на спадщину.

Спадкова справа була заведена нотаріусом в той же день за номером 3/2024, що було зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 71891162.

Як з`ясувалося у ході оформлення спадкової справа, інформація щодо заяви Позивачки, поданої 06.10.2022 року не була внесена у Спадковий реєстр.

31.01.2024 року Позивачка отримала від Приватного нотаріуса Костіної Юлії Сергіївни Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих.№ 13/02-14, оскільки, Позивачка пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України.

06.02.2024 року Адвокатом Фірсовою Наталією Володимирівною було подано адвокатський запит до Консульства України у Гданську з метою отримання інформації щодо заяви про відкриття спадкової справи та перспектив отримання Позивачкою свідоцтва про право на спадщину.

09.02.2024 року адвокатом було отримано відповідь вих. № 09.02.2024 року де було зазначено, що консульська послуга була надана у вигляді засвідчення справжності підпису. Послуга була надана у повному об`ємі. Інші дії, зокрема відкриття спадкової справи не вчинялися.

Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

21 травня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Разом з тим, ухвалою суду від 21 лютого 2024 року було встановлено строк на подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив було подано без дотримання строку, встановленого судом, клопотання про поновлення строку на подання відзиву подано не було. Крім того, у порушення вимог ч.4 ст. 178 ЦПК України, представником відповідача не надано суду доказів надіслання відзиву позивачу.

На підставі цього суд вирішує справу без урахування поданого представником відповідача відзиву.

Ухвалою суду від 08 липня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

16 вересня 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримала, поданий відзив вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Стосовно строку подання відповіді на відзив зазначила, що із відзивом ознайомилась 09.09.2024 після отримання доступу до матеріалів справи в електронному вигляді.

Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фірсової Наталії Володимирівни про долучення доказів залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 20 червня 2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фірсової Наталії Володимирівни про долучення доказів задоволено. Поновлено строк на подання доказу. Долучено до матеріалів справи: Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 30.11.1984 року і Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 11.05.2016 року.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилась, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку із наступним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 30.11.1984, ОСОБА_4 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишено « ОСОБА_6 », що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 11.05.2016.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

06 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву до Компетентних органів нотаріату, у якій вказано, що цією заявою вона приймає спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_2 за законом. Заяву зареєстровано в реєстрі за №570/4/2068.

У вказаній заяві також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено, що згідно п.3 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року № 480) на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

31 січня 2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк спадщину після зазначеної спадкодавці не прийняла.

09 лютого 2024 року Консулом України в ОСОБА_8 надано відповідь на адвокатський запит, у якій повідомлено, що 06.10.2022 до Консульства України в Гданську звернулася ОСОБА_1 для отримання консульської послуги, а саме засвідчення справжності підпису на заяві про прийняття спадщини. Інші дії, зокрема відкриття спадкової справи не вчинялися.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України).

За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, договорів про відчуження та заставу житлових будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, іншого нерухомого майна, що знаходиться в України ;вживають заходівдо охорониспадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину; засвідчують справжність підпису на документах.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності. Про це у низці своїх рішень зазначає, зокрема, Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення, перш за все, стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19) та від 17.03.2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки вчасно звернувшись до консульської установи із заявою про прийняття спадщини позивач фактично вчинила всі залежні від неї дії для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк терміном в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача сплачений нею за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 78-82, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Костіна Юлія Сергіївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2025 року.

Суддя Д.М. Цвіра