КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4660/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Бусик О.Л. в м. Київ справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» - Тарасенка Ігоря Миколайовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. від 02 вересня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер відомостей про речове право: 33035948) за ТОВ «ФК Інвест-Кредо».

Позов мотивувала тим, що з 20 жовтня 2005 року по 17 вересня 2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 06 лютого 2007 року сім`єю позивача була придбана квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на чоловіка позивача ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 надавала свою згоду на придбання цієї нерухомості в інтересах сім`ї'. З моменту придбання квартири і по даний час після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом із двома дітьми зареєстровані та проживають в спірній квартирі.

На початку квітня 2024 року ОСОБА_1 від колишнього чоловіка дізналась, що станом на даний момент право власності на зазначену квартиру їй та ОСОБА_3 не належить. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 квітня 2024 року вона дізналась, що згідно рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48475240 від 02 вересня 2019 року зареєстроване за ТОВ «ФК «Фінансова компанія Інвест-Кредо». Підставою виникнення права власності у ТОВ «ФК «Фінансова компанія Інвест-Кредо» є договір відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер 375, виданий 08 травня 2019 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Н.В., договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 130, виданий 04 березня 2019 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антіпова І.В.; договір іпотеки, серія та номер 014/0398/74/01115, виданий 06 лютого 2007 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В.

З переліку наведених правочинів ОСОБА_1 відомо лише про договір іпотеки, який дійсно був укладений 06 лютого 2007 року ВАТ «АКБ «Престиж» (іпотекодержатель) та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 (іпотекодавець) в забезпечення кредитного договору від 06 лютого 2007 року, укладеного між тими самими сторонами.

Таким чином, спірна квартира, з моменту придбання її подружжям, перебувала в спільній сумісній власності ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 .

Оскільки жодної інформації щодо відчуження квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності подружжя, ОСОБА_1 не отримувала, її право як співвласниці цього нерухомого майна, порушене та підлягає захисту в судовому порядку.

Вказувала, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в позасудовому порядку була можлива виключно за умови державної реєстрації за ТОВ « ФК«Фінансова компанія Інвест-Кредо» права іпотеки на спірну квартиру. Крім того, за відсутності належно оформленої окремим документом оцінки предмету іпотеки та за відсутності документу, який би підтверджував направлення іпотекодавцю відповідної письмової вимоги, державний реєстратор був зобов`язаний відмовити заявнику у проведенні оскаржуваної реєстраційної дії.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції допустив неповноту та невсебічність з`ясування обставин справи, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Зазначала, що зі змісту рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року вбачається, що під час розгляду справи не досліджувалось існування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Звертала увагу, що судом жодним чином не був досліджений перелік документів, які були подані державному реєстратору для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», зокрема жодним чином не був встановлений факт надання державному реєстратору звіту про оцінку майна № 18-190282-034 від 28 серпня 2019 року, виготовленого ТОВ «Експертні та інженерні рішення».

Наводила зміст ч. 5 ст. 82 ЦПК України, вказувала, що з огляду на наведені норми процесуального закону, за умови того, що ОСОБА_1 не брала участі в справі № 747/47183/19-ц, вона має право спростувати обставини нібито встановлені вказаним судовим рішенням, а відповідачі, в разі невизнання її позовних вимог, зобов`язані доводити обґрунтованість своїх заперечень належними та допустимими доказами.

Пояснювала, що з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду даної справи, за клопотанням представника позивача, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року було витребувано у КП «Реєстраційне бюро» належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна № 000 - квартири АДРЕСА_2 , щодо державної реєстрації прав власності 02 вересня 2019 року за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». Вимоги ухвали суду не були виконані і матеріали справи не містять витребуваних письмових доказів. З наведеного вбачається, що матеріали справи не містять доказу, який має істотне значення для повноти та всебічності її розгляду, а саме належним чином засвідченої копії реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна № 000 щодо державної реєстрації прав власності 02 вересня 2019 року за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».

Натомість матеріали справи містять копії документів, які були внесені до Державного реєстру прав при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії та містять в матеріалах справи № 757/47183/19-ц за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М., ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» про визначення дій незаконними, рішень протиправними та їх скасування: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 вересня 2019 року, договір іпотеки № 014/0398/74/0115 від 05 лютого 2017 року, укладений ВАТ «АК «Престиж» та ОСОБА_3 ; договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 04 березня 2019 року, укладений ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал», договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки ваді 08 травня 2019 року, укладений ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 серпня 2016 року ВП № 4953382; повідомлення-вимога № 080719 від 17 липня 2019 року іпотекодавця про повернення повної заборгованості за кредитним договором № 014/0398/74/0115 від 05 лютого 2007 року з доказами направлення. Звертала увагу, що в порушення вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент проведення оскаржуваної реєстраційної дії) наведений перелік не містить звіту суб`єкта оціночної діяльності про проведення оцінки спірної квартири на день її відчуження.

Наводила зміст п. 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу прав власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним.

Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й надання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження, і аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року в справі № 921/353/19, у якій містяться посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року в справі № 306/2053/16-ц.

Посилаючись на ч. 6 ст. 95 ЦПК України, звертала увагу, що текст судового рішення, на який посилається суд першої інстанції як на доказ існування обставин, що не підлягають доказуванню, не містить посилань на те, що суд при розгляді тієї справи досліджував оригінали документів, на яких ґрунтується встановлення обставин справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з повідомлення-вимоги № 087017 від 17 липня 2019 року іпотекодавця про повернення певної заборгованості за кредитним договором, жоден із нових кредиторів не надавав боржникові доказів переходу до них відповідних прав у досліджуваному кредитному зобов`язанні.

Наведена обставина є порушенням ст. 517 ЦК України, де закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З огляду на наведену норму матеріального закону оскаржуване рішення державного реєстратора було передчасним, адже в порушення п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Зазначала, що з метою перевірки наявності у відповідача права вимоги, як за основним зобов`язанням, так і за іпотечним договором, представником позивача в порядку ч. 6 ст. 95 ЦПК України в суді першої інстанції заявлялось відповідне клопотання про витребування у відповідача ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» для огляду в судовому засіданні оригіналів наданих ним копій документів, однак вказане клопотання представника позивача було безпідставно відхилено, тобто суд вважав встановленими обставини, існування яких не було підтверджено та перевірено належними доказами.

Від відповідача ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважав, що аргументи та доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, позивачем не доведено, яким чином порушуються її права, оскільки власником та іпотекодавцем спірного нерухомого майна є ОСОБА_3 . Відповідач критично ставиться до заяв ОСОБА_1 щодо порушення її прав як власника майна, придбаного за період шлюбу, оскільки спір щодо визначення цього спірного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя не є предметом розгляду. Більш того, з огляду на строк, протягом якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у стані розлучення, можна вважати, що спір щодо поділу майна між ними відсутній.

Зауважувала, що в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 711/2302/18 Верховний Суд зробив висновок, що придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

На думку відповідача, дана справи має штучний характер, спрямований на затягування часу, оскільки основний процес відбувається в межах справи № 757/47183/19-ц за позовом ОСОБА_3 до про визнання дій незаконними, рішення протиправним та його скасування. Тобто фактично за рахунок штучно створених обставин ОСОБА_1 намагається за рахунок зловживання процесуальними правами вплинути на судові рішення та обставини, яким вже було надано належну оцінку судами двох інстанцій.

Посилався на судову практику ЄСПЛ щодо принципу юридичної визначеності, вказував, що ОСОБА_1 має право спростувати обставини, встановлені щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_3 у справі № 757/47183/19-ц, проте жодного доказу на спростування встановлених обставин не наводить, а всі дії направлені на безпідставну необхідність суду надавати правову оцінку одним і тим самим доказам та фактичним обставинам.

Між іншим, судом першої інстанції в рішенні від 23 жовтня 2024 року з урахуванням обставин, встановлених у справі № 757/47183/19-ц, вірно встановлено, що ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на виконання приписів ст. 37 Закону України «Про іпотеку» з метою визначення суми, яка буде зарахована в рахунок погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки, на яке зверталося стягнення, замовило проведення оцінки квартири, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором, який укладено в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

На виконання укладеного договору з суб`єктом оціночної діяльності було виконано звіт про оцінку майна від 28 серпня 2019 року № 18-190828-034. Звіт було надано державному реєстратору для проведення державної реєстрації та за визначеною ринковою ціною спірне майно було взято на баланс ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». Детально вказані обставини встановлювались у справі № 757/47183/19-ц і суд надавав їм належну правову оцінку. Між цим, позиція позивача будується на припущеннях та є незгодою із застосуванням іпотекодержателем спірного майна визначених законом та укладеним договором способів для відновлення свого порушеного права.

Отже, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» було дотримано вимогу щодо визначення ціни набуття права власності на предмет іпотеки, що є істотною обставиною для застосування ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та не суперечить сформованій правовій позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Так само позивачем на наведено жодного доказу щодо допущення порушення державним реєстратором процедури державної реєстрації, а саме п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зазначив, що державним реєстратором перевірено умови переходу права вимоги за договором іпотеки та підтверджено статус ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» як іпотекодержателя цього майна станом на момент державної реєстрації. Посилання апелянта на відсутність доказів повідомлення боржника про відступлення прав чи перехід прав до нового кредитора не може бути підставою для уникнення відповідальності та є не документом, що подається державному реєстратору для проведення державної реєстрації відповідно до вимог Закону та відповідного Положення.

04 березня 2025 року до апеляційного суду надійшло письмове клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про огляд оригіналів документів в судовому засіданні, а саме кредитного договору від 06 лютого 2007 року № 014/0398/74/01115, укладеного ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_3 , договору про відступлення прав вимоги від 04 березня 2019 року, укладеного ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 04 березня 2019 року, укладеного ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», договору про відступлення прав вимоги № 08/05/19 від 08 травня 2019 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 08 травня 2019 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

Також 04 березня 2025 року до апеляційного суду надійшло письмове клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування документів, а саме у КП «Реєстраційне бюро» належним чином засвідченої копії реєстраційної справи щодо об`єкту нерухомого майна № 000 - квартири АДРЕСА_3 , щодо державної реєстрації прав власності 02 вересня 2019 року за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду поданих клопотань, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 6, 8 ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, відповідні клопотання мали бути заявлені позивачем та подані разом із апеляційною скаргою, проте подані до апеляційного суду після закінчення підготовчих дій вже на стадії судового розгляду, доказів поважності невчинення таких процесуальних дій позивачем не надано.

Крім того, до клопотання всупереч ч. 2 ст. 183 ЦПК України не надано докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи, в зв`язку з чим зазначені клопотання відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України були залишені апеляційним судом без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що з 20 жовтня 2005 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_3 у шлюбі, розірваному рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року (а. с. 11 т. 1).

06 лютого 2007 року ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0398/74/01115.

06 лютого 2007 року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого придбав квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 12 - 13 т. 1).

Також 06 лютого 2007 року у забезпечення виконання кредитного договору ВАТ «АКБ «Престиж» і ОСОБА_3 уклали іпотечний договір №014/0398/74/01115, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., за реєстровим № 450 (а. с. 117 - 118 т. 1).

За умовами п. 1.1 іпотечного договору цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодержатель зобов`язується перед іпотекодавцем надати йому кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, в сумі 700 000 доларів США, а іпотекодавець, в свою чергу зобов`язується повернути цей кредит до 05 лютого 2027 року, сплатити проценти за його користування в розмірі 12 %, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору, предметом іпотеки є п`ятикімнатна квартира АДРЕСА_2 , яка відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., за реєстровим № 447, буде належати в майбутньому іпотекодавцю після набуття права власності на вищевказану квартиру.

Згідно п. 2.1.5 іпотечного договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя. Згода дружини іпотекодавця на передачу в іпотеку вищевказаної квартири викладена окремою заявою, яка зберігається у справах нотаріуса.

Згідно п. 5.5 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

Згідно п. 5.5.1 іпотечного договору у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимоги іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодавця за кредитним договором шляхом набуття права власності предмет іпотеки. В цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

04 березня 2019 року ПАТ «ФІДОБАНК», який є правонаступником ВАТ АК банк «Престиж», та ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», укладено договір про відступлення прав вимоги та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим № 130 (а. с. 119 - 120 т. 1).

08 травня 2019 року ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки № 014/0398/74/01115, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим № 450, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою Н. В. за реєстровим № 335 (а. с. 121 - 122 т. 1).

17 липня 2019 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» направило на адресу ОСОБА_3 повідомлення-вимогу іпотекодавцю про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором № 014/0398/74/01115 від 06 лютого 2007 року, яка станом на 14 травня 2019 року становить 650 059,11 доларів США, що еквівалентно 16 975 133,95 грн., повідомлено, що у випадку непогашення боргу протягом 30 днів товариство буде реалізовувати належне право звернення стягнення на іпотечне майно одним із способів, передбачених законом та (або) вищезазначеним договором іпотеки (а. с. 125 т. 1).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 квітня 2024 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване 02 вересня 2019 року за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на підставі договору відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер 375, виданий 08 травня 2019 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Н.В., договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 130, виданий 04 березня 2019 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., договір іпотеки, серія та номер 014/0398/74/01115, виданий 06 лютого 2007 року, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. (а. с. 16 т. 1).

Також в матеріалах справи на а. с. 65 - 69, 82 - 93 т. 1 знаходиться копія рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року в справі № 757/47183/19-ц, та копія постанови Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, якою вказане рішення було залишено без змін, за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М., ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ТОВ «Фінтайм Капітал» про визнання дій незаконними, рішення протиправним та його скасування.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя, а тому рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» від 02 вересня 2019 року, прийняте з порушенням вимог закону, порушує її права та підлягає скасуванню.

Належність квартири АДРЕСА_2 до спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується п. 2.1.5 іпотечного договору, згідно якого предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя і відповідачами не заперечується.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості, пославшись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у справі №757/47183/19-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, встановлено, що 28 серпня 2019 року ТОВ «Експертні та інженерні рішення» на замовлення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було виконано звіт про оцінку майна № 18-190828-034 по об`єкту: квартира загальною площею 193,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у справі №757/47183/19-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, встановлено, що 17 липня 2019 року ТОВ «ФК «Інвест-кредо» засобами поштового зв`язку надіслало ОСОБА_3 повідомлення-вимоги, які були ним отримані.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (стаття 12 Закону України «Про іпотеку»).

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, законодавцем визначений як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

У цій справі встановлено, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом частини другої, четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на викладене, до 26 лютого 2020 року Порядок № 1127 не передбачав подання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, проте така вимога передбачалася у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, й зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Втім, виходячи із принципу «lex superior», «у разі суперечностей застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу», хоча Порядком № 1127 до 26 лютого 2020 року не було передбачено обов`язкового надання оцінки предмета іпотеки, проте така вимога містилася у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу.

Зокрема, частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, іпотекодержатель, станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Зазначене обґрунтовується, зокрема, і тим, що згідно із другим реченням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 201/15228/17 (провадження № 14-183цс23) зробила наступні висновки: «до 26 лютого 2020 року Порядок № 1127 не передбачав подання державному реєстратору звіту про оцінку предмета іпотеки, проте така вимога передбачалася у частині третій статті 37 Закону N 898-IV, що має вищу юридичну силу та відповідно до якої іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, й зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, тому іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ним.

Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й ненадання експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження».

Крім того, у постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 205/1096/19 (провадження № 61-6207св21), від 08 січня 2025 року в справі № 369/18030/21 (провадження № 61-17049св23), від 05 лютого 2025 року в справі № 755/2054/21 (провадження № 61-17295св23) зазначено, що «за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримки може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад цінним листом з описом вкладення відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання».

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14, провадження № 12-144гс18, від 20 квітня 2022 року у справі № 910/2615/18, провадження № 12-75гс21, Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/2484/19, провадження № 61-12022св22, від 24 квітня 2024 року у справі № 761/42361/21, провадження № 61-15061св23, від 29 січня 2025 року у справі № 753/11302/21, провадження № 61-11865св24, та інші).

Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20), Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 761/42361/21 (провадження № 61-15061св23) суд дійшов висновку про те, що частиною п`ятою статті 82 ЦПК України (частиною п`ятою статті 75 ГПК України) передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на приписи цих процесуальних норм, особа, що не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі, за умови якщо нею будуть спростовані обставини, встановлені у справі, в якій вона не брала участі і з якими вона не погоджується.

Втім, обставини, встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у справі № 757/47183/19-ц, про отримання ОСОБА_3 25 липня 2019 року повідомлення-вимоги про усунення порушення за кредитним договором впродовж 30 днів, а також те, що 28 серпня 2019 року ТОВ «Експертні та інженерні рішення» на замовлення ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» було виконано звіт про оцінку майна № 18-190828-034 по об`єкту: квартира загальною площею 193,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 були встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року у справі № 757/47183/19-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, та під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду належними та допустимими доказами не спростовані.

Разом із тим, відмовляючи ОСОБА_1 в позові з підстав недоведеності та необґрунтованості її позову, суд першої інстанції не врахував таке.

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 200/13852/17 (провадження № 61-46088св18) зазначено, що «встановлено, що іпотекодавцем майна, відносно якого нотаріус вчинив виконавчий напис, є ОСОБА_3, правовідносини щодо вчиненого виконавчого напису виникли між кредитором, боржником та іпотекодавцем, які вчинений виконавчий напис не оспорювали. Позивач як дружина іпотекодавця надала згоду на передачу майна в іпотеку, що не оспорює. Звернувшись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, ОСОБА_1 посилалась на відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки сума боргу була небезспірною. Задовольняючи такі позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, також виходили із того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не переконався у безспірності суми кредитного боргу, проте не врахували, що позивач не є стороною кредитного та іпотечного договорів, а сторони за договорами - кредитор, боржник та іпотекодавець не заперечують та не оспорюють вчинення виконавчого напису нотаріуса, у тому числі й з огляду на розмір боргу. З урахуванням встановлених обставин та відсутності у позивача статусу іпотекодавця спірного майна, згоду на передачу якого в іпотеку вона надала при укладенні договору іпотеки, правових підстав вважати, що вчиненим виконавчим напису будь-яким чином порушуються права чи інтересу позивача, які підлягають судовому захисту, немає».

Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя врегульовано в статті 65 СК України. Дружина, чоловік розпоряджуються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Законодавець у вказаній нормі передбачив як загальне правило так звану презумпцію згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договорів щодо спільного майна, за винятком тих, що потребують обов`язкового нотаріального посвідчення (частина третя статті 65 СК України). Права одного з подружжя, який надавав тільки згоду на відчуження чи на вчинення договору іпотеки спільного майна, але не був стороною договору, не порушуються, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір, і є відповідачем у справі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2022 року у справі № 274/4134/15-ц (провадження № 61-806св22), від 15 вересня 2021 року у справі № 754/4108/18 (провадження № 61-14888св20), від 15 вересня 2021 року у справі № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20)).

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2023 року у справі № 202/1784/21 (провадження № 61-3724св22) вказано, що «позивач не є стороною кредитного та іпотечного договорів, а тому відсутні підстави вважати, що вчиненням оспорюваного виконавчого напису порушуються права чи інтересу позивача, який не є стороною кредитного та іпотечного договорів (кредитором, боржником або іпотекодавцем), оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір іпотеки, відповідно, який і є учасником спірних правовідносин. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 523/1585/17 (провадження № 61-9826св21)».

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 755/10537/21 (провадження № 61-4609св23) вказано, що: «належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення».

Тобто, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені), суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21 (провадження № 61-5246св22).

У справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 не є стороною кредитного або іпотечного договорів (кредитором, боржником або іпотекодавцем), тому відсутні підстави вважати, що в спірних правовідносинах порушуються її права чи інтереси, оскільки ці права захищаються тим з подружжя, який уклав договір іпотеки, відповідно, який і є учасником спірних правовідносин.

Аналогічні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 30 травня 2024 року в справі № 461/11349/15-ц (провадження № 61-1989св23).

Таким чином, наявні підстави вважати, що позов у цій справі про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суду належало відмовити саме з цієї підстави.

В зв`язку з вищевикладеним, апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті спору, а саме, що судом першої інстанції не був встановлений факт надання державному реєстратору звіту про оцінку майна, не витребувано реєстраційну справу, і що за відсутності належно оформленої окремим документом оцінки предмету іпотеки державний реєстратор був зобов`язаний відмовити заявнику у проведенні оскаржуваної реєстраційної дії; що судом допущено порушення норм процесуального права, які полягали в неповноті та невсебічності з`ясування обставин справи, відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів правомірності рішення державного реєстратора, а також наявності у нових кредиторів прав вимоги за основним зобов`язанням, яке було забезпечене іпотекою, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та ухвалення незаконного рішення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позивач у даній справі ініціювала повторний перегляд висновків суду у справі № 757/47183/19-ц, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_3 про визнання дій незаконними, рішення протиправним та його скасування, щодо отримання ОСОБА_3 вимоги про погашення боргу, та про наявності експертної оцінки майна, та намагається спростувати цей факт, аргументуючи це доводами, яким вже була надана відповідна правова оцінка у справі № 757/47183/19-ц, що є недопустимим, оскільки це порушує правопорядок, який не може допускати ситуації, коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень, і аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 607/6215/23.

В постановах Верховного Суду від 17 липня 2023 року в справі № 953/25514/19 (провадження № 61-17546св21), від 19 січня 2022 року в справі № 295/48/17 (провадження № 61-41500 св 18), від 11 серпня 2021 року в справі № 295/11548/16 (провадження № 61-18350св20), від 26 червня 2021 року в справі № 464/907/18 (провадження № 61-13987св20) викладені правові висновки, що неприпустимим є ініціювання окремого судового процесу з метою перегляду у межах нової справи судового рішення, прийнятого в іншій справі, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку щодо відмови в позові ОСОБА_1 , проте помилився з мотивами такого висновку, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року залишається без змін із наведених вище підстав.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов не підлягає задоволенню, апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.