ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28590/23

Провадження № 22-ц/820/189/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка І.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Салоїд Н.М. від 21 жовтня 2024 року, а також додаткові рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року щодо розподілу судових витрат.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2013 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.04.2019 року. У шлюбі в них народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 , яка зараз проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду від 14.01.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.12.2018 року до досягнення нею повноліття.

18.02.2019 року Першим відділом ДВС у м. Хмельницькому ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 58417638 з примусового виконання цього судового наказу. За період з лютого 2019 року по червень 2023 року відповідачем сплачено аліменти на утримання дитини в сумі 223110,75 грн.

Коштів, визначених судовим наказом на утримання дитини, недостатньо для її належного утримання та забезпечення належного фізичного, духовного, морального і соціального розвитку. У зв`язку із військовим станом також зросли витрати на утримання дитини та ціни на предмети першої необхідності для забезпечення нормального розвитку доньки.

На цей час відповідач офіційно не працевлаштований, однак має мінливий, але завжди великий дохід, тому існує необхідність у зміні способу стягнення аліментів в твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття в розмірі 201739 грн. щомісячно з подальшою індексацією.

На час винесення судового наказу судом не досліджувався майновий стан і платоспроможність відповідача, а також потреби дитини.

Відповідач у 2019-2020 роках працював завідувачем сектору організації оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Хмельницькій області, з травня 2021 року - головним ревізором-інспектором відділу з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС у Хмельницькій області. Згідно щорічних декларацій відповідача ОСОБА_2 за 2019-2020 роки його середньомісячна заробітна плата складала 20985 грн.

Відповідно до відповіді Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 11.07.2023 року за період травень-грудень 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримав 200031,52 грн., що в середньому становить 25003,94 грн. щомісячно.

Проте, крім заробітної плати, ОСОБА_2 набуває активи, вартість яких значно перевищує його законні доходи. З цих сум відповідач не сплачує аліменти, вочевидь умисно їх приховуючи.

Позивачка вважає, що підставами для збільшення розміру аліментів на утримання дитини є значне покращення матеріального становища відповідача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів. Відповідач несе значні витрати, що значно перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на придбання великої кількості нерухомого та рухомого майна, на благодійність, на відвідування спортклубу. Відповідач отримує доходи від підприємницької діяльності, має заощадження на банківських рахунках, несе значні витрати на відпочинок в Україні та за кордоном, при цьому обирає відпочинок класу преміум-люкс, починаючи з 2019 по теперішній час.

ОСОБА_2 має у власності квартиру загальною площею 73,4 кв.м у м. Хмельницькому, нежитлове приміщення кладовку площею 6,4 кв.м, гараж площею 27,7 кв.м, набуті у 2020 році, транспортний засіб Volkswagen Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та сім земельних ділянок, придбаних у 2021 році. На вказаних земельних ділянках знаходяться склади пиломатеріалів та здійснюється підприємницька діяльність ТОВ «Торговий будинок Дерева».

ОСОБА_2 є фактичним власником та вигодонабувачем торгових підприємств ТОВ «Торговий будинок Дерева» і мережі магазинів будівельних матеріалів та побутової хімії «Буд Центр», хоча вимушено як державний службовець оформив свій бізнес на інших осіб.

Відповідач у період з 26.04.2021 року по 04.05.2021 року святкував свій день народження в м. Дубай (Об`єднані Арабські Емірати), вартість проживання за добу в готелі становила 450 Євро, у липні серпні 2021 відпочивав у Хорватії та Німеччині. Також у 2022-2023 роках він мав відпочинок у Австрії, Іспанії, Німеччині, Кіпрі.

Витрати відповідача з січня 2019 по цей час значно перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи та свідчать про покращення його матеріального стану.

Водночас витрати на утримання дитини значно зросли. У зв`язку з повномасштабною агресією рф проти України позивачка з дитиною знаходяться в Австрії задля безпеки дитини. Впродовж липня - вересня 2023 року позивачка понесла витрати на забезпечення належного утримання дитини, її гармонійного розвитку в сумі 825369,63 грн. На харчування дитини витрачено 1408 євро, витрати на побутову хімію 246,56 євро, на дитячий одяг та взуття - 803,62 євро, на стільниковий зв`язок 282,18 євро, витрати на оренду квартири та комунальні послуги 3954,18 євро, розвиваючі іграшки - 85,35 євро, шкільні витрати на обід та групу продовженого дня - 201 євро, витрати на оплату електроенергії 130 євро, на оздоровлення - 9219,5 євро, на культурно-естетичний розвиток - 2252,5 євро, позашкільне навчання 105 євро, на транспорт 480,8 євро, на інтернет 113,61 євро, на страхування 1014 євро, на канцтовари та книги 290,86 євро, на заняття тенісом 975 євро, на облаштування дитячого простору 4012,64 євро, відповідно до курсу НБУ загальна сума витрат становить 978972,9 грн.

Враховуючи матеріальне становище відповідача і той факт, що він має постійний та стабільний прибуток, отримує регулярний дохід, який повністю витрачає на свої потреби, матеріальну допомогу в належному розмірі на утримання дитини не надає, позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з 1/4 частки від доходу відповідача на тверду грошову суму 201739 грн. щомісячно з врахуванням індексації, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання судового рішення в межах суми місячного платежу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.10.2024 року позов задоволено частково. Змінено спосіб стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на стягнення їх у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття, з врахуванням індексації на час їх виплати з дня набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1000 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. пропорційно до задоволених вимог. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 21.10.2024 року скасувати як незаконне та задовольнити позов повністю, скасувати додаткові рішення від 18.11.2024 року та повністю задовольнити її заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 200000 грн., 23058 грн. витрат, пов`язаних з залученням перекладача, 10440 грн. витрат, пов`язаних з видачею звітів за результатами дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет. На думку апелянтки, суд першої інстанції проігнорував докази суттєвого збагачення ОСОБА_2 та зростання потреб дочки ОСОБА_3 у зв`язку зі зміною місця проживання. Суд першої інстанції взяв до уваги лише ті докази, які з`явилися в 2024 році, а докази за період, що передував зверненню до суду, проігноровані судом. На думку апелянтки, масштабні витрати відповідача свідчать про наявність у нього масштабних доходів. Тільки в 2023 році ОСОБА_2 витратив 504568,91 грн. на ресторани, на заправку та обслуговування власного автомобіля 424750 грн., на готелі - 335246,91 грн., на одяг - 136184, грн., на косметику та перукарські послуги 42004,84 грн., на квіти 26067,20 грн.

Судом не враховано, що ОСОБА_1 з дочкою зараз проживають в Австрії, вона несе суттєві витрати на утримання дочки. Лише за липень-вересень 2023 року позивачка понесла витрати в сумі 825369,63 грн. на забезпечення належного утримання дитини, її гармонійного розвитку - на харчування дитини витратила 1408 євро, витрати на побутову хімію 246,56 євро, на дитячий одяг та взуття - 803, 62 євро, на стільниковий зв`язок 282,18 євро, витрати на оренду квартири та комунальні послуги 3954,18 євро, розвиваючі іграшки - 85,35 євро, шкільні витрати на обід та групу продовженого дня - 201 євро, витрати на оплату електроенергії 130 євро, на оздоровлення 9219,5 євро, на культурно-естетичний розвиток - 2252,5 євро, позашкільне навчання 105 євро, на транспорт 480,8 євро, на інтернет 113,61 євро, на страхування 1014 євро, на канцтовари та книги 290,86 євро, на заняття тенісом 975 євро, на облаштування дитячого простору 4012,64 євро., відповідно до курсу НБУ загальна сума витрат становить 978972,9 грн. Витрати на дитину складають не менше 450000 грн. на місяць.

Також не враховано, що з 2019 року по 2023 рік відповідач лише на картковий рахунок отримав 12422024 грн., що свідчить про покращення його майнового стану. Доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано. Лише з початку повномасштабного вторгнення рф до України він щонайменше 8 разів відпочивав за кордоном і ніс значні витрати на ці поїздки. На земельних ділянках відповідача знаходяться склади пиломатеріалів і здійснюється підприємницька діяльність ТОВ «Торговий будинок Дерева», він зареєстрував торгову марку «Буд Центр», яка використовується магазинами будівельних матеріалів та побутової хімії «Буд Центр». Суд також помилково ухвалив стягувати змінені аліменти з дня набрання рішенням законної сили, тоді як слід стягувати з дати подачі позову.

Щодо незаконності додаткових рішень, то суд не врахував, що за додатковою угодою №3 до договору про надання правничої допомоги від 01.07.2023 року розмір гонорару за ведення цивільної справи №686/28590/23 є фіксованим і складає 200000 грн., складено акт приймання-передачі виконаних робіт та сплачено 200000 грн. за правничу допомогу. Зменшуючи розмір компенсації витрат на правничу допомогу до 10000 грн., суду першої інстанції не врахував обсяг виконаної адвокатом роботи, а наведений судом розрахунок пропорційно задоволеній частині позову є неправильним, містить арифметичні та логічні помилки.

Також суд проігнорував понесені ОСОБА_1 витрати на перекладача, хоча перекладені квитанції подавалися на підтвердження розміру витрат ОСОБА_1 на утримання доньки в Австрії. Враховуючи часткове задоволення позову, суд мав би стягнути на користь позивачки принаймні половину вказаних витрат на послуги перекладача, як і половину витрат на послуги з видачі звітів за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сайтів/реєстрантів доменних імен або інформації про їх встановлення.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 , то в порушення процесуального порядку ним не було заявлено попередній розрахунок витрат, до закінчення судових дебатів не заявлено про надання доказів понесення судових витрат після ухвалення рішення, тому не підлягало задоволенню клопотання ОСОБА_2 про стягнення на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 21.10.2024 року в частині визначення розміру стягуваних аліментів змінити та стягнути з нього на утримання доньки аліменти в розмірі 3500 грн. щомісячно, додаткове рішення від 18.11.2024 року про стягнення на користь ОСОБА_1 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу скасувати та відмовити в задоволенні її заяви; додаткове рішення від 18.11.2024 року про стягнення 20000 грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 змінити, стягнути на його користь 50000 грн. витрат на правничу допомогу. Апелянт зазначає, що він не є підприємцем, не є учасником, засновником чи бенефіціаром жодної юридичної особи. Твердження позивачки про покращення його матеріального стану не відповідає дійсності. Після звільнення 27.07.2023 року з державної служби ОСОБА_2 не має стабільного та прогнозованого доходу, а майно, набуте ним під час роботи в органах ДПС, на даний момент продається для забезпечення базових потреб відповідача. На його банківському рахунку існує борг 299320,04 грн. Більшість поїздок за кордон здійснювалися ним разом з донькою задля її оздоровлення та відпочинку. Доводи ОСОБА_1 щодо його розкішного життя мають маніпулятивний характер і не доводять покращення його матеріального становища, його доходи складаються з різних підробітків. Наведені позивачкою витрати на дитину є нереалістичними, при цьому він перераховує кошти на різні потреби дитини, відвідування нею секцій.

Апелянт вважає незаконним додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу з нього на користь позивачки, оскільки до заяви ОСОБА_1 не додано належних та допустимих доказів оплати витрат на правничу допомогу. Також вважає, що розрахунок витрат на правничу допомогу є явно завищеним та спрямованим на необґрунтоване збагачення позивачки.

Представниця позивачки постійно заявляла клопотання, наповнювала справу об`ємними доказами, внаслідок чого представнику відповідача необхідно було здійснювати значний обсяг правничої роботи, тому, на думку апелянта, суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір витрат на правничу допомогу на користь відповідача до 20000 грн.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення як безпідставну.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення як безпідставну.

В засіданні апеляційного суду позивачка та її представники підтримали подану апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги відповідача заперечили.

Відповідач та його представник підтримали свою апеляційну скаргу і просили відхилити апеляційну скаргу позивачки.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги сторін підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що з 26.07.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.04.2019 року.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З часу розірвання шлюбу донька проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну у 2022 році ОСОБА_1 разом з донькою виїхали за межі України і проживають у м. Відень, Австрія.

Судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду від 14.01.2019 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.12.2018 до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_2 працював у органах податкової служби і звільнився 27.07.2023 року з державної служби.

З цього часу ОСОБА_2 офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини. З врахуванням матеріального становища дитини, а також матеріального становища відповідача, який, звільнившись з державної служби, є працездатним, проте офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має дохід і несе значні витрати, слід стягнути з нього на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі 10000 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції, що є необхідним і достатнім для забезпечення належного розвитку дитини. В решті позову відмовлено за недоведеністю.

Доводи апеляційних скарг про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст.180 СК України).

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У заявленому позові позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача (що з врахуванням заробітку відповідача на час видачі судового наказу складало близько 3500 грн. щомісячно) на тверду грошову суму 201739 грн. щомісячно з врахуванням індексації, тобто, шляхом зміни способу стягнення аліментів заявила про збільшення розміру аліментів на дитину.

За змістом ст.ст. 184, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми, що врегульовують обов`язок батьків утримувати своїх дітей (ст.ст. 182, 183, 184 СК України).

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.05.2022 року в справі № 752/26176/18, від 26.10.2022 року в справі № 759/22898/20.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування цього позову позивачка посилалася на поліпшення матеріального стану відповідача, а також на збільшення своїх витрат на утримання дитини.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обговорюючи доводи апеляційних скарг щодо матеріального стану відповідача, апеляційний суд враховує таке.

Суд першої інстанції правильно констатував, що до 27.07.2023 року ОСОБА_2 працював у органах податкової служби, з часу звільнення з державної служби він офіційно не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, не зареєстрований приватним підприємцем.

В матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази (витяги з Державного Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців тощо), що відповідач є учасником, засновником чи кінцевим бенефіціаром юридичної особи (юридичних осіб).

Твердження позивачки про те, що ОСОБА_2 є фактичним власником та вигодонабувачем торгових підприємств ТОВ «Торговий будинок Дерева» і мережі магазинів будівельних матеріалів та побутової хімії «Буд Центр», хоча вимушено як державний службовець оформив свій бізнес на інших осіб, не ґрунтується на достатніх та достовірних доказах і є припущенням.

Так, факт реєстрації відповідачем торгової марки « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яка використовується магазинами будівельних матеріалів та побутової хімії « ІНФОРМАЦІЯ_3 », не доводить належність йому на праві власності цих магазинів та отримання прибутку від їх діяльності.

Подані стороною позивача викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру (а.с.163-190, том 2), а також скриншоти з сервісу Googl Earth, Googl Maps (а.с. 73, том 2) не є достатніми доказами ведення підприємницької діяльності відповідачем на території своєї земельної ділянки.

Разом з тим, дані декларацій майнового стану ОСОБА_2 за 2018-2021, 2023 роки об`єктивно підтверджують поліпшення матеріального стану відповідача з часу видачі судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дитину.

Так, за даними декларації за 2020 рік ОСОБА_2 придбав у цьому році квартиру площею 73,4 кв.м у м. Хмельницькому, нежитлове приміщення (кладовку) площею 6,4 кв.м, а також гараж площею 27,7 кв.м.

У 2021 році він придбав сім земельних ділянок в м. Хмельницькому площею 767, 1101, 803, 656, 1000, 693, 602 кв.м, а також 03.06.2021 року - транспортний засіб сідельний тягач MAN TGX 18.480, 2010 року випуску.

08.04.2022 року відповідач набув право власності на автомобіль Volkswagen Touareg, 2016 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відчужив після подачі цього позову позивачкою ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять достовірних та об`єктивних доказів щодо джерел і розміру доходу відповідача після його звільнення з державної служби 27.07.2023 року (відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, даних з реєстру застрахованих осіб ПФУ, податкових декларацій тощо).

ОСОБА_2 стверджує, що не має офіційного місця роботи, його доходи складаються з різних підробітків (без зазначення конкретних джерел доходів та їх розміру), також він несе витрати за рахунок позики, отриманої від іноземного громадянина ОСОБА_5 01.06.2021 року в сумі 2848486 грн., що відображено в декларації майнового стану за 2021 рік, поданій ним 12.01.2024 року.

Водночас згідно з виписками ПАТ КБ «ПриватБанк» по особових рахунках ОСОБА_2 (а.с. 34-157, том 4) в ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з січня 2019 року по січень 2024 року отримано надходження в сумі 12139796,50 грн., а також 8061 долар США, витрати за цей період дещо перевищують обсяг надходжень (заборгованість по одному з рахунків 287604,03 грн.)

За даними цих же виписок ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач несе значні витрати на готелі та ресторани в Україні і закордоном, обслуговування автомобіля тощо.

Згідно інформації Держприкордонслужби України ОСОБА_2 у період 2019-2023 років 13 разів виїздив закордон, у тому числі на відпочинок, як підтверджено ним в суді.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції правильно констатував, що відповідач є працездатним, несе значні витрати на ресторанні комплекси та готелі, відпочинок в межах України та за кордоном, обслуговування транспортних засобів, набув ряд об`єктів нерухомого та рухомого майна, що свідчить про поліпшення його матеріального стану з часу видачі судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дитину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують цих висновків суду.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про визначення аліментів у недостатньому розмірі і наявність підстав для визначення аліментів у заявленій сумі 201739 грн., апеляційний суд бере до уваги таке.

На підтвердження збільшення витрат на утримання доньки в сумі 825369,63 грн. (чи 978972,90 грн., як зазначено також у позовній заяві та апеляційній скарзі) позивачка надала копії квитанцій та інших письмових доказів (із засвідченим перекладом) щодо понесених витрат у Австрії впродовж липня-вересня 2023 року (а.с.211-427, том 1).

Разом з тим, не всі подані документи стосуються періоду липень-вересень 2023 року - витрати на облаштування дитячого простору 4012,64 євро згідно фіскальних чеків понесено у 2022 році, березні, травні 2023 року, і тому не мали б враховуватися при визначенні середньомісячних витрат на дитину.

У справі відсутні докази щодо понесення заявлених позивачкою витрат на транспорт (480,80 євро), страхування (1014 євро), заняття дитини тенісом (975 євро), культурно-естетичний розвиток дитини (2252,50 євро). Згідно наданих документів витрати на оздоровлення (2 поїздки в австрійські Альпи, 1 в Грецію) склали 5841,60 євро, а не заявлені 9219,5 євро, при цьому позивачка підтвердила, що ці витрати понесено у зв`язку з перебуванням на курортах 2-х осіб, її та доньки. Деякі інші статті витрат (на харчування, побутову хімію, витрати на оренду квартири та комунальні послуги, інтернет тощо) також понесено на сім`ю з двох осіб (позивачку з дитиною).

Відтак доводи апеляційної скарги позивачки про те, що витрати на дитину складають не менш як 450000 грн. на місяць, не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах.

При цьому у справі відсутні дані щодо доходів та витрат позивачки на час ухвалення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дитину (січень 2019 року) - позивачка не обґрунтувала саме збільшення своїх витрат на дитину з часу ухвалення судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дитину, і не надала відповідних доказів щодо попередніх витрат на дитину.

Об`єктивно у неї додалися витрати на оренду житла у зв`язку з виїздом з донькою у м. Відень - позичка несе витрати на оренду квартири з поточними експлуатаційними витратами, що складають 1182,31 євро щомісячно згідно з договором оренди квартири від 16.03.2022 року (а.с.391-399, том 1).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частинами 1-2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року).

В засіданні апеляційного суду позивачка ствердила, що всі заявлені витрати сплачено нею з власних доходів, вона є підприємцем і працює у сфері бізнес-консалтингу.

Судом першої інстанції з пояснень позивачки встановлено, що її середньомісячний заробіток становить 5000 - 6000 євро.

З врахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачкою заявленого розміру аліментів на утримання дитини у сумі 201739 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів необхідності надання утримання дитині відповідачем як одним з батьків саме у такому розмірі.

Доводи позивачки про наявність у відповідача численного нерухомого майна, значних доходів та витрат, що підтверджує його фінансову спроможність надавати більше забезпечення дитині, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначений судом розмір аліментів на утримання доньки сторін перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у декілька разів та з урахуванням обов`язку та спроможності матері ОСОБА_1 утримувати дитину є достатнім.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.04.2023 року в справі № 369/9386/17.

З урахуванням всіх обставин справи, принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 10000 грн. щомісячно.

Твердження ОСОБА_1 про необхідність стягувати призначені аліменти з дати подачі позову, а не з дня набрання рішенням законної сили суперечить закону.

Доводи апеляційних скарг сторін не спростовують висновки суду першої інстанції по суті спору.

Разом з тим, при розподілі судових витрат суд першої інстанції припустився помилки.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України( ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Позов задоволено на 4,96 %, відтак підлягає стягненню з відповідача в дохід держави 560 грн. судового збору, а не 1000 грн., як вказано судом першої інстанції.

Тому рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21.10.2024 року в частині розподілу судових витрат слід скасувати, стягнути з відповідача в дохід держави 560 грн. судового збору. В решті рішення слід залишити без змін.

Суд першої інстанції також допустив порушення ст.ст. 137, 141 ЦПК при розподілі інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим додаткові рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року щодо розподілу судових витрат слід скасувати.

Так, згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги від 01.07.2023 року, додатковим договором №3 до договору про надання правової допомоги від 06.09.2023 року, ОСОБА_1 надавалася адвокатом Напрієнко М.В.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1 від 24.10.2024 року та квитанції про оплату послуг адвоката загальна вартість наданих послуг адвоката за правову допомогу складає 200000 грн.

Згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги від 24.11.2023 року, укладеним між ОСОБА_2 та адвокатом Ксьондзиком Ю.Ю., та додатковим договором до договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.11.2023 року відповідачу надано послуги адвоката на суму 50000 грн. в суді першої інстанції.

Обидві сторони заявляли до судових дебатів у справі про подачу доказів щодо понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, а також про неспівмірність витрат іншої сторони на правничу допомогу зі складністю справи та реально виконаною роботою.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав неспівмірними витрати відповідача на правничу допомогу (50000 грн.), і визначив, що підлягають розподілу між сторонами 20000 грн.

Водночас суд першої інстанції не вирішив питання щодо неспівмірності витрат позивачки на правничу допомогу (200000 грн.), і помилково визначив, що підлягають розподілу між сторонами усі заявлені витрати 200000 грн.

Зважаючи на однакову для обох сторін складність справи, обсяг наданих адвокатами послуг, ціну позову та значення справи, з врахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд визнає неспівмірними заявлені витрати на правничу допомогу позивачки, 200000 грн. підлягають розподілу як співмірні витрати в сумі 20000 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачці у розподілі 10440 грн. витрат, пов`язаних з видачею звітів за результатами дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет, оскільки цей доказ суд не брав до уваги при ухваленні рішення.

Водночас судом безпідставно відмовлено у розподілі 23058 грн. витрат позивачки, пов`язаних із залученням перекладача (для перекладу квитанцій та інших документів на підтвердження понесених витрат на утримання дитини).

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак понесені позивачкою витрати (23058 грн. за експертизу та 20000 грн. за правничу допомогу) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (4,96 %), в сумі 2135,68 грн. (1143,68 грн. та 992 грн.)

Понесені відповідачем витрати на правничу допомогу 20000 грн. підлягають стягненню з позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог (4,96 %), в сумі 19008 грн.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак додаткові рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2024 року щодо розподілу судових витрат слід скасувати і стягнути з позивачки на користь відповідача різницю, 16872,32 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2024 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 560 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткові рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2024 року щодо розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 16872,32 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 березня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

І.О. Ярмолюк