Справа № 446/154/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т. І.
Провадження № 22-ц/811/2642/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання з рідним братом ОСОБА_3 , 1970 року народження, який загинув під час захисту Батьківщини.

Заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок бойових дій загинув її рідний брат ОСОБА_3 , з яким з часу його розлучення (з березня 1995 року) та до його загибелі вони проживали в одному житловому будинку, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права і обов`язки. Після загибелі рідного брата вона, будучи членом його сім`ї, звернулася з заявою до Міністерства оборони України про отримання частини одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця. Однак їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги, зокрема через те, що за поданими нею документами неможливо встановити, що вона проживала разом з загиблим, вела з ним спільне господарство та мала взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з відповідною заявою.

Оскаржуваним рішенням суду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як рідної сестри і брата, з 01 січня 2004 року по день смерті (загибелі), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Рішення суду оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд першої інстанції не врахував, що основним питанням у даній справі є доведення наявності підстав для підтвердження певного соціально-правового статусу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, тобто статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Закон не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї військовослужбовця та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут та взаємні права й обов`язки.

Надаючи оцінку письмовим доказам, наданим ОСОБА_1 на підтвердження обгрунтованості поданої нею заяви вважає, що такі не можуть підтверджувати наявність спільного побуту і взаємних прав і обов`язків між заявницею та загиблим ОСОБА_3 . Інших доказів, які б свідчили про наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонті, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які підтверджують факт спільного проживання заявником не надано. Таким чином, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на обґрунтування факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю у розумінні положень частини другої статті 3 СК України. Встановлення рішенням суду факту проживання однією сім`єю позивача та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює правових підстав для отримання позивачем одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця. При цьому, заінтересована особа ОСОБА_2 (дочка загиблого) теж подавала заяву на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (сестра загиблого) на одноразову грошову допомогу. Заяв про відмову від одноразової грошової допомоги від ОСОБА_2 не надходило. Враховуючи наведене, вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягала залишенню судом без розгляду.

Просить рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як рідної сестри і брата, з 01 січня 2004 року по день смерті (загибелі), яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

04.10.2025 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, скаргу залишити без задоволення.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта - ОСОБА_4 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 проти скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, представник Міністерства оборони України -Матяшук В.К. подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 цього Закону унормовано правила виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Умови та порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців врегульовані Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023 року.

Відповідно до пункту 1.4. Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, який затверджено Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023, особи, які мають право на отримання ОГД, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання ОГД визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Так, відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, де батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 18, 21), довідкою Зубівмостівського старостинського округу Кам`янка-Бузької міської ради №183 від 22.08.2023 року та копією будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 (а.с.30, 38-49).

У 1991 році ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18.07.1995 року було розірвано (а.с. 31-33) та ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 народилася донька ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер у селі Завгороднє Ізюмського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.07.2022 року, зареєстрованим Зубівмостівськом старостинським округом Кам`янка-Бузької міської ради (а.с.26).

Як вбачається з довідки про причини смерті №172 від 08.07.2022 року, ОСОБА_3 помер від вибухової травми (а.с.27).

Згідно повідомлення про смерть від 20.04.2022 року сержант ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок бойових дій у Харківській області. Зазначене повідомлення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг у встановленому законом порядку (а.с.27).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а також вирішено виплатити сестрі загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надбавку за особливості проходження служби, посадовий оклад, премію, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу, одноразову грошову допомогу на поховання (а.с.34).

Відповідно до довідки Зубівмостівського старостинського округу Кам`янка-Бузької міської ради від 22.09.2023 року, померлий ОСОБА_3 з 10.12.1987 року по 03.04.1992 року був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , з 04.04.1992 року по березень 1995 року проживав у місті Львів. З березня 1995 року по 07.10.2001 року він проживав у АДРЕСА_1 , без реєстрації, а з 08.10.2001 року був зареєстрований та проживав за зазначеною вище адресою разом із сестрою ОСОБА_1 , з якою вів спільний побут до часу його мобілізації у ЗСУ (а.с.28).

Як вбачається з довідки Зубівмостівського старостинського округу Кам`янка-Бузької міської ради від 22.09.2023 року, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був похований на кладовищі у с. Зубів Міст, поховання здійснила сестра ОСОБА_1 (а.с.50), що також підтверджується договором на виготовлення пам`ятника та актом про прийняття-передачі виконання робіт (а.с.52-58).

14.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю її брата ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги від 17.10.2022 року встановлено, що ні дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ні сестра ОСОБА_1 не мають права на отримання грошової допомоги після смерті військовослужбовця ОСОБА_3 (а.с. 161).

Згідно витягу з протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.02.2023 року, розглянувши подані ОСОБА_1 документи для призначення одноразової грошової допомоги, комісія дійшла висновку про повернення їх на доопрацювання, оскільки за поданими документами не можливо встановити право заявниці на отримання частки такої допомоги (а.с.22-23).

Звертаючись до суду з заявою провстановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилалася на те, що вона, будучи членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 , звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_8 з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, однак через відсутність рішення суду про встановлення факту їх перебування у сімейних відносинах з загиблим, їй було відмовлено (а.с.170).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявниця належними доказами довела факт її спільного проживання разом з рідним братом ОСОБА_3 однією сім`єю. Так, суд вважав, що матеріалами справи безспірно встановлено, що з березня 1995 року по 07.10.2001 ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_1 без реєстрації, а з 08.10.2001 року був зареєстрований та проживав за зазначеною адресою разом зі сестрою ОСОБА_1 , з якою вів спільний побут до часу його мобілізації у ЗСУ. При цьому, суд враховував, що надані заявником докази підтверджують, що у ОСОБА_1 та її брата дійсно були відносини, які характерні для сімейних, так як вони спільно святкували сімейні свята, їздили на відпочинок, обговорювали дрібні побутові речі, в тому числі щодо проходження військової служби, тобто вони проживали однією сім`єю, мали спільний побут та взаємні права й обов`язки.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Про необхідність встановлення зазначених вище обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Наведене узгоджуються з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 як брата і сестри, суд першої інстанції виходив зі встановлених матеріалами справи обставин їх кровної спорідненості та проведення заявником поховання брата.

Разом з тим, обставин, які б засвідчили про реальність сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , пов`язаність їх спільним побутом, наявність у них взаємних прав та обов`язків оскаржуваним рішенням встановлено не було.

При цьому, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про наявність обов`язкових умов для визнання ОСОБА_1 членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що факт спільного проживання осіб та/або реєстрація місця проживання за однією адресою без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, притаманні сім`ї, та що заявник проживала однією сім`єю і була членом сім`ї ОСОБА_3 .

Показання свідків, спільні фотографії та переписка у застосунку Viber не можуть беззаперечно свідчити про спільне проживання заявниці з рідним братом ОСОБА_3 , та не можуть бути підставою для встановлення факту її спільного проживання з рідним братом ОСОБА_3 , 1970 року народження, який загинув під час захисту Батьківщини.

З наведених мотивів рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра