Справа № 738/2382/24
№ провадження 2/738/22/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Волошиної Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Іванько А.С.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Менська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

У жовтні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , у якому просили визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам у рівних частках на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2024 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. За домовленістю між колишнім подружжям дитина - ОСОБА_4 залишається проживати разом з матір`ю. ОСОБА_5 в 2022 році разом з дитиною виїхала на постійне місце проживання за кордон, житловим будинком АДРЕСА_1 вони не користуються, будь-які їхні особисті речі у будинку відсутні, участі в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг не беруть, чим ставлять позивачів в скрутне матеріальне становище та створюють перешкоди у вільному розпорядженні власністю. Дані обставини, на думку позивачів, свідчать про втрату відповідача та його законного представника інтересу до вказаного житла. Посилаючись на положення статті 41 Конституції України, статей 321, 391, 406 ЦК України, позивачі просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (частиною будинку) за адресою: АДРЕСА_1 .

І І. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання призначено на 15 листопада 2024 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2024 року відкладено підготовче засідання у зв`язку з витребуванням доказів.

Ухвалою (протокольною) Менського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи залучено орган опіки та піклування Менської міської ради.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали.

Представник третьої особи Менської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

І V. Фактичні обставини встановлені судом.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2024 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) розірвано.

Відповідно до договору про поділ майна, набутого в період перебування у шлюбі від 20 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у період зареєстрованого шлюбу подружжям - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було набуте у сумісну власність майно: частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти в сумі 6000 доларів США; вказане майно було поділене за цим договором та у особисту приватну власність ОСОБА_3 перейшло: частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 - грошові кошти в сумі 6000 доларів США.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 07 жовтня 2024 року за №398076258, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по частці кожному.

Згідно з Витягом №7307 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03 жовтня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неодноразово перетинали державний кордон України протягом 2022-2024 років.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки проживає з ними по сусідству. ОСОБА_9 з ОСОБА_10 на даний час розлучені, ОСОБА_10 з дитиною більше трьох років не проживають у спірному будинку, йому відомо, що вони знаходяться за кордоном.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника квартири, який не є співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому житлі.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами 3, 4 ст. 5 Закону Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (далі Закон 1871-IX) визначено, що задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.

У відповідності до ч. ч. 1-4 ст. 7 Закону 1871-IX повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно.

Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами.

Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону.

Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону 1871-IX зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Частиною 13 ст. 18 Закону 1871-IX передбачено випадки, коли орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи: 1) особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним;2) відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях; 3) за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Встановивши, що шлюб між батьками малолітнього ОСОБА_4 розірваний, з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України малолітній ОСОБА_4 разом з матір`ю виїхав на проживання за кордон, де перебуває і на даний час, при цьому, малолітній ОСОБА_4 не має можливості проживати у спірному будинку, оскільки з урахуванням його віку він не може самостійно обирати місце проживання й змушений в даному випадку проживати за місцем проживання своєї матері, суд дійшов висновку про поважність причин не проживання останнього в спірному будинку та наявність в нього станом на час розгляду справи права на користування будинком нарівні з його батьком, співвласником будинку - позивачем ОСОБА_3 , що передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Не проживання матері дитини у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі її дитини.

Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

При цьому, позивачі не довели належними та допустимими доказами, яким чином реєстрація малолітнього ОСОБА_4 перешкоджає їм в реалізації своїх прав власності на належний їм на праві спільної приватної власності будинок, і таких доказів матеріали справи не містять.

Що ж до доводів позивачів про сплату комунальних послуг на утримання житла виключно ними, то вказане не може бути підставою для позбавлення права на житло малолітнього ОСОБА_4 .

Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання малолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки він зареєстрований у спірному будинку зі згоди позивача ОСОБА_3 , який є його батьком, матір дитини на даний час знялася з реєстрації в спірному будинку, іншого зареєстрованого місця проживання немає, докази тривалості його не проживання визнаються судом як неповажні, оскільки дитина є неповнолітньою і її місце проживання залежить від місця проживання батьків, а позивачі не надали доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним їм будинком.

Керуючись статтями 12, 13, 141, 77-82, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Менська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачі:

ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Представник позивачів:

ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач:

ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Законний представник відповідача:

ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлений 06 березня 2025 року.

Суддя Н. В. Волошина