Справа № 279/6710/24
Провадження № 2/279/178/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №279/6710/24 за позовом Акціонерного товариства "РВС Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг № 4021546 від 16.02.2021 року 15202,07 гривень та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву - Договір №4021546 про надання банківської послуги із встановленням кредитного ліміту на картковий рахунок клієнта № НОМЕР_1 , сума кредиту 15151,52 гривень, строком на 12 місяців та процентною ставкою 18% річних. Вказує, що підписанням вказаної заяви ОСОБА_1 акцептувала публічну пропозицію банку щодо укладення договору (оферту) та уклала таким чином з АТ «РВС Банк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначає, що взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування позичальник належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 25.10.2024 року заборгованість по кредиту складає 15202,07 грн., з яких: 9785,59 грн. - основна заборгованість за кредитом, 757,58 грн. - заборгованість за комісією, 4658,90 грн. заборгованість за процентами.

Враховуючи положення ст.274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задовленні позову, оскільки позивачем пропущено строки прозовної давності, так як нею було внесено кошти на погашення кредиту 26.05.2021 року, строк дії картки закінчився 31.05.2021 року, а позовна заява була подана в жовтні 2024 року.

Позивачем відповідь на відзив не подано.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 16.03.2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву - Договір №4021546 про надання банківської послуги (платіжна карта Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції AT «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Підписавши Заяву-Договір, ОСОБА_1 акцептувала публічну пропозицію Банку щодо укладення договору (оферту) та уклала таким чином з AT «РВС БАНК» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладений у Заяві-Договорі, Публічній пропозиції AT «РВС БАНК» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Тарифах Банку, що всі розміщені на сайті Банку, та зазначила, що ознайомлена та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до Договору.

Також, підписанням вказаної заяви ОСОБА_1 засвідчила, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлена з інформацією про кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту, перевагами та недоліками відновлювальної кредитної лінії, а також підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією що міститься в Тарифах банку та Правилах користування платіжними картками, отримала всі пояснення з приводу наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі у випадку невиконання зобов`язань перед банком.

За умовами Заяви -Договору відповідачу було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 15151,52 гривень, строком на 12 місяців, тобто до 16.03.2022 року, процентна ставка становить 18% річних.

Згідно з матеріалами справи, відповідачу відкрито обумовлений укладеним між сторонами договором картковий рахунок.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку відповідач отримала обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення ліміту та користувлась ним.

Отже, банком зобов`язання за договором виконані, а відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування.

Як убачається з наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 , станом на 25.10.2024 року заборгованість по кредиту складає 15202,07 грн., з яких: 9785,59 грн. - основна заборгованість за кредитом, 4658,90 грн. заборгованість за процентами.

При цьому, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії в сумі 757,58 грн. оскільки, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Стосовно доводів відповідача щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Позовні вимоги стосуються заборгованості станом на 25.10.2024 року. Водночас, із вказаними вимогами позивач звернувся до суду 30.10.2024 року.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року.

При цьому, оскільки платежі за кредитом мали бути сплачені щомісячно, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З графіку погашення заборгованості за кредитом слідує, що останній плітаж відповідач мала здійснити 16.03.2022 року, таким чином, до вимог позивача, строки позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.

Крім того, долучена відповідачем копія кредитної картки, строк дії якої сплив 05.2021 року, не містить даних на чиє ім`я вона видана, та не узгоджується з іншими доказами у справі, а саме кредитним договором, відповідно до умов якого кредит був наданий строком до 16.03.2022 року.

Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі, а тому позовні вимолги підлягають частковому задоволенню, з увахуванням вищенаведеного.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог (0,95%).

Керуючись ст. ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст.525, 1050, 1054 ЦК України

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг № 4021546 від 16.02.2021 року станом на 25.10.2024 року в розмірі 14444 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 49 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «РВС БАНК» судовий збір в розмірі 2301 (дві тисячі триста одна) гривня 28 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач Акціонерне товариство «РВС БАНК», місце знаходження: 04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом