УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 343/2059/23

провадження № 61-2357ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Витвицька сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати недійсним заповіт від 09 червня 2022 року, складений від імені її матері ОСОБА_3 на користь відповідача, посвідчений секретарем Витвицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області Щербаном Т. С. та зареєстрований під реєстровим номером № 09, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 03 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Витвицької сільської ради Щербаном Т. С. 09 червня 2022 року, зареєстрований в реєстрі за номером № 09.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 відшкодування сплаченої суми судового збору в розмірі 1 073,60 грн, 10 000,00 грн витрат за надання їй професійної правничої допомоги, а також 4 588,80 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Накладені ухвалою суду від 11 вересня 2023 року заходи забезпечення позову скасовано.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху через неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав такого поновлення. В порядку виконання вимог ухвали апеляційного суду у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник посилався на те, що рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 вересня 2024 року він отримав 16 грудня 2024 року. Оскільки ОСОБА_1 перебуває за межами України, а саме у Празі, то його мати, на виконання повноважень за довіреністю, отримала від адвоката Кажука В. Б, який представляв його інтереси в суді першої інстанції, копію рішення тільки 10 грудня 2024 року. І тому до 10 грудня 2024 року він не знав про існування оскаржуваного ним рішення.

З рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 03 вересня 2024 року, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що в судове засідання 03 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кажук В. Б. не з`явилися. Адвокат Кажук В. Б. у день розгляду справи на електронну пошту суду першої інстанції направив заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з його участю в іншій справі. Наведене вказує про те, що представник ОСОБА_1 - адвокат Кажук В. Б. був обізнаний про рух справи в суді першої інстанції. Заявник стверджує, що копія оскаржуваного рішення отримана особисто представником ОСОБА_1 адвокатом Кажуком В .Б., тому є підстави вважати, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущено.

Оскільки у цій справі Кажук В. Б. , який в суді першої інстанції представляв інтереси ОСОБА_1, є адвокатом, який відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України в обов`язковому порядку має мати зареєстрований електронний кабінет, тому в апеляційного суду є підстави вважати, що копію оскаржуваного судового рішення йому направлено і до електронного кабінету. Згідно з відомостями картки руху документа рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської області від 03 вересня 2024 року доставлено до електронного кабінету учасників справи у підсистемі Електронний суд ЄСІКС 04 вересня 2024 року об 14 год. 34 хв. Згідно з ч. 7 ст. 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.Дії представника сторони або його бездіяльність, якого сторона обрала на власний розсуд, які не узгоджені із стороною, не можуть бути підставою для визнання причин пропуску процесуального строку поважними.

Оскільки ОСОБА_1 на виконання ухвали суду не надано доказів отримання ним та його представником адвокатом Кажуком В. Б. копії рішення суду першої інстанції, то наведені у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не вказують на поважність його пропуску. А наведені причини та обставини, коли він сам ознайомився з оскаржуваним рішенням, не вказують на виникнення обставин, за яких у нього виникли труднощі для подачі апеляційної скарги з дотриманням строків для оскарження рішення суду.

Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення установлених законом строків, а вказані підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними, то у відкритті апеляційного провадження належить відмовити.

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявник не згодний з оскаржуваною ухвалою апеляційного суду, оскільки заявник був за кордоном, а його адвокат не повідомляв ОСОБА_1 про ситуацію із судовою справою. Отже, порушено процесуальні права заявника, а тим самим судом порушено норми процесуального права та постановлено помилкову ухвалу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частини п?ята-сьома стаття 272 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частини перша, друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 (провадження № 61-15286св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61- 14230сво18) зазначено, що «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження». Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

Апеляційний суд встановив, що апеляційна скарга подана заявником з пропуском строку, визначеного у частині другій статті 354 ЦПК України. Інтереси заявника ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Кажук В. Б., який був обізнаний про розгляд справи та одержав рішення Долинського районного суду від 03 вересня 2024 року, доказів протилежного на вимогу ухвали суду заявник не надав. Заявник не повідомляв суд про припинення його представництва адвокатом Кажуком В. Б.

Встановивши, що вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали суду апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 390, 392 ЦПК України, частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 343/2059/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко