ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3042/23 Номер провадження 22-ц/814/3927/25Головуючий у 1-й інстанції Просіна Я. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в якості грошової компенсації 1/2 частини вартості проведеного ними в 2005 році водогону.

Вказувала, що є власником 11/20 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , з відповідною часткою господарських будівель за тією ж адресою.

Іншим співвласником вказаного домоволодіння є ОСОБА_1 , з яким було укладено та нотаріально посвідчено договір про зміну часток, згідно умов якого за нею визначено право власності на 11/20 частин вказаного домоволодіння, у власності ж відповідача залишилось 9/20 частин цього ж домоволодіння.

Крім того на підставі рішення Лубенської міської Ради від 27 листопада 2009 року вона є власницею земельної ділянки площею 0,0602 га, розташованої по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

Протягом 2005 року вони як співвласники провели до домоволодіння водогін, при цьому кошти були витрачені ними в рівних частинах.

За проектом водогін заходив в її частину будинку через частину домоволодіння, належну відповідачу.

Листом від 01 червня 2021 року останній повідомив про здійснення ремонтних робіт вказаного водогону, який забезпечував водою в цілому весь будинок та вказав їй на необхідність потурбуватись про своє водопостачання, відновивши його за межами його приватної земельної ділянки.

Протягом літа 2021 року нею за свої власні кошти було проведено окремий водогін в належну їй частину домоволодіння, на що було витрачено 19063 грн, при цьому спільно проведений в 2005 році водогін залишився лише в користуванні відповідача.

Оскільки нею за спільною згодою з відповідачем на будівництво зазначеного водогону були витрачені спільні кошти кожного з власників, а в подальшому водогін залишився в одноосібному користуванні та володіння лише відповідача, що позбавило її можливості користування ним та потребувало облаштування її частини будинку новим водогоном, просила стягнути з відповідача на свою користь в якості компенсації частину вартості проведеного спільно з останнім водогону.

Позивач ОСОБА_3 померла і в якості процесуального правонаступника до участі в справі було залучено її сина ОСОБА_2 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості водогону, а саме 7990 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 7572,80 грн.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що водогін проводився не двома сім`ями, а чотирма, не досліджено, який вклад позивач вніс в облаштування водогону грошовими коштами та трудоучастю, а він був найменший з усіх членів кооперативу по проведенню води чотирма сім`ями в два будинки. Належних, допустимих і достатніх доказів, підтверджуючих позов позивач не надав, не було надано і в ході судового розгляду.

Окрім того, судом першої інстанції проігноровано клопотання про перенос слухання справи, з метою надання часу на підготовку до судових дебатів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку, що апеляційна саргане підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.1977 ОСОБА_3 отримала спадщину на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно договору про зміну розміру часток та порядок володіння та користування спільним майном від 28.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Полтавської області Стромко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №595, ОСОБА_3 з іншими співвласниками домовилася про зміну розміру часток у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 : згідно з відомостями, викладеними у довідці, виданій ПП «Бюро послуг та консультацій» 25.05.2015 року за №1600, у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_3 знаходяться: житловий будинок «А-1» - коридор 2-1 пл.3,8 кв.м, кімната 2-3 пл.9,4 кв.м, кімната 2-2 пл.15,9 кв.м; в прибудові «а-1» - кухня 2-6 пл.11,5 кв.м; в прибудові «а-4» санвузол 2-5 пл.3,8 кв.м.; в житловій прибудові «А1-1» кімната 2-4 пл.10,6 кв.м, загальною площею 55,0 кв.м; гараж-сарай «Н», сарай «Б», сарай «Ж», вбиральня «Е», гараж «К», літній душ «З», огорожа №5, хвіртка №6, 1/2 частина огорожі №3, огорожа №7, вимощення І, що становить 11/20 частини домоволодіння.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41947140 від 07.08.2015, ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 11/20 частка житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншому співвласнику ОСОБА_1 належить 9/20 домоволодіння.

Позивачем в ході розгляду справи були надані технічні умови на водопостачання житлового будинку АДРЕСА_3 та кв. АДРЕСА_4 , якими визначено водопостачання та водовідведення житлового будинку, співвласниками якого є сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

До зазначених технічних умов приєднано робочий проект водопостачання та водовідведенняжитлового будинку АДРЕСА_1 , замовлений ОСОБА_3

01.06.2021 позивачем було отримано від ОСОБА_1 письмове повідомлення, в якому зазначено, що останній планує земельні роботи на своїй приватизованій ділянці і тому попереджає, що з 01.07.2021 він припиняє водопостачання до її частини житлового будинку тому, що труби на водопостачання проходять по його приватизованій земельній ділянці, на якій і будуть відбуватися земельні роботи і тому радить позивачу потурбуватися про своє водопостачання, відновивши його за межами його приватної земельної ділянки.

Після отримання вказаного повідомлення, ОСОБА_3 звернулась до КП «Лубни водоканал, де 14 липня 2021 року їй було видано дозвіл № НОМЕР_1 на влаштування водопостачання закритим способом за адресою АДРЕСА_1 . Строк виконання робіт 10 днів.

Таким чином, обладнавши свою частину будинку окремим водогоном, попередній водогін, збудований в 2005 році залишився в користуванні відповідача та здійснював водопостачання лише належної йому частини домоволодіння.

30.09.2022 ОСОБА_3 направила на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату на її ім`я поштовим переказом 9531 грн. як компенсацію 1/2 частини понесених витрат на обладнання нового водопроводу.

Згідно з Висновком експерта №20 від 31.05.2024 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість системи водогону, яким в 2005 році було обладнано житловий будинок АДРЕСА_1 складає 15980 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 24.07.2024 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2025 року, посвідченого державним нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. та зареєстрованого в реєстрі за №330, ОСОБА_2 отримав спадщину після померлої ОСОБА_3 , яка складається з 11/20 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд номер АДРЕСА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2025 року, посвідченого державним нотаріусом Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. та зареєстрованого в реєстрі за №331, ОСОБА_2 отримав спадщину після померлої ОСОБА_3 , яка складається з земельної ділянки площею 0,0602 га, кадастровий номер :04:040:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим, на підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду від 03.03.2025 було поновлено провадження, з огляду на усунення обставин, що викликали його зупинення, а саме прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що протягом 2005 року за взаємною згодою всіх співвласників вищезазначеного домоволодіння ними було проведено водогін, при цьому кошти були витрачені обома співвласниками ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) в рівних частинах. За проектом водогін заходив в будинок позивача через частину домоволодіння, належну відповідачу. Було виготовлено технічні умови на водопостачання житлового будинку по водопостачанню за адресою: АДРЕСА_5 . Вищезазначеним водогоном на протязі 15 років користувалися сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без перешкод. Договір про терміни користування водогоном сторони не укладали. Претензій один до одного не мали.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки зібраними по справі доказами доводиться факт будівництва в 2005 році водогону за рахунок спільних коштів власників домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а з 2021 року останнім припинено водопостачання до належної позивачу частини будинку і залишення системи водогону в його особистому користуванні, то на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості його частини.

Колегія суддів погоджується з даним судовим рішенням, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власність відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує, зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Як передбачено ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано належні, достатні та достовірні докази, що за спільною згодою з відповідачем були вкладені особисті кошти позивача в будівництво зазначеного водогону, який залишився у володінні, користуванні та розпорядженні виключно відповідача, тому позивач що має право на отримання справедливої компенсації витрачених коштів.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за проведені ремонтні роботи в розмірі 7990 грн. оскільки відповідач, як співвласник нерухомості, зобов`язаний водогін утримувати у належному стані.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування, що водогін було проведено чотирма сім`ями, а не двома, належними та допустимими доказами не підтверджено, а навпаки допитані в районному суді свідки дали покази, що проведено було водогін при цьому кошти були витрачені обома співвласниками - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах.

Окрім того, заперечуючи висновок судово-будівельної експертизи №20 від 21.05.2024, не заявлено клопотання щодо проведення повторної експертизи, або не оскаржено даний висновок відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду та на власний розсуд тлумаченням норм права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, ч.1 п. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин