Номер провадження по справі 2/387/13/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі

головуючого судді Майстер І. П.

за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

прокурора (в режимі відеоконференції) Самойлової О.В.

представника відповідача Тишківської

сільської ради Новоукраїнського району

Кіровоградської області (в режимі відеоконференції) Голованова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди землі, припинення права оренди,

УСТАНОВИВ:

17 травня 2023 року керівник Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області, діючи в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди землі та припинення права оренди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №352 від 17.06.2021 було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для городництва та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,9997 га, кадастровий номер :02:001:5959, строком на 10 років. На підставі цього рішення було укладено договір оренди землі. Проте, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 №1423-ІХ (чинний з 27.05.2021) доповнив ч. 1 ст. 36 ЗК України абзацом 2 такого змісту: "Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара". Таким чином, оспорюване рішення та договір оренди землі прямо суперечать вимогам закону, який був чинний на момент прийняття рішення органом місцевого самоврядування, що і стало підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 25.05.2023 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.10.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

08.06.2023 від представника відповідача, Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що земельна ділянка загальною площею 0,9997 га, кадастровий номер :02:001:5959, цільове призначення: 01.07 для городництва, згідно з витягом з ДЗК №НВ-021 від 11.05.2021, була сформована та зареєстрована в ДЗК 11.05.2021. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва в оренду було подано на затвердження та передачу в оренду до сесії Тишківської сільської ради 17.05.2021, згідно з поданою заявою, до набрання чинності ЗУ № 1423-IX від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин». ОСОБА_1 було розроблено та подано на затвердження проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва в оренду до набрання чинності вищезазначеним законом. Представник сільської ради просить відмовити в позові.

27.06.2023 від прокурора надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що площа земельної ділянки, яка надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара. Рішенням Тишківської сільської ради Кіровоградської області №352 від 17.06.2021 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для городництва та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,9997 га, кадастровий номер :02:001:5959, строком на 10 років. Встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки з обов`язковим переглядом ставки орендної плати один раз на три роки. На підставі рішення №352 від 17.06.2021 між Тишківською сільською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 17.06.2021 щодо земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:5959 строком на 10 років. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07.07.2021 до реєстру внесено відомості про інше речове право право оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:001:5959 площею 0,9997 га строком на 10 років, номер запису про інше речове право - 42863701. Таким чином, спірне рішення Тишківською сільською радою було прийнято 17.06.2021, і в той самий день укладено договір оренди землі з ОСОБА_1 . В подальшому, 07.07.2021, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право оренди земельної ділянки. Орган місцевого самоврядування має повноваження лише щодо передачі земельної ділянки в оренду для городництва, площа якої не перевищує 0,6 гектара.

Прокурор у судовому засіданні підтримав позов із зазначених у ньому підстав. Просив його задовольнити.

Представник відповідача Тишківської сільської ради Кіровоградської області, у судовому засіданні заперечував щодо позову із зазначених у відзиві підстав, просив відмовити у задоволені позову. Також представник відповідача зазначив, що має місце втручання в право відповідача на мирне володіння майном ОСОБА_1 . Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. У даній ситуації вимоги прокуратури є необґрунтованими, а позбавлення права власності ОСОБА_1 є невиправданим. За наявності відповідного рішення органу публічної влади щодо передання у користування земельної ділянки особі в останньої виникають правомірні очікування мирно володіти майном (право користування). При цьому такі правомірні очікування є об`єктом правового захисту згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Крім того, представник відповідача, ОСОБА_2 , зазначив, що проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9997 га ОСОБА_1 в оренду для городництва (код КВЦПЗ 01.07) за рахунок земель сільськогосподарського призначення відповідав земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Проте, станом на дату прийняття селищною радою вищезазначеного рішення (17.06.2021), частина 1 статті 36 Земельного кодексу України була доповнена абзацом другим згідно із Законом № 1423-IX від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, відповідно до якого площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара. Тому, на думку представника відповідача, закон має зворотну дію в часі щодо цих правовідносин виходячи з ст. 58 Конституції України. Крім того, якщо суд задовольнить позовні вимоги то місцевий бюджет недоотримає орендну плату, що шкодить інтересам територіальної громади.

ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечує. З рішенням суду погоджується.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд доходить до таких висновків.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №329135361 від 13.04.2023 встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:5959, площею 0,9997 га, цільове призначення для городництва, рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 352, видане 17.06.2021 Тишківською сільською радою; договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 17.06.2021, видавник орендодавець Тишківська сільська рада, орендар ОСОБА_1 (а.с.21-23).

Відповідно до рішення Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області №352 від 17.06.2021 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) для городництва та передачу в оренду ОСОБА_1 загальною площею 0,9997 га, встановлено: затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) в оренду на 10 років ОСОБА_1 загальною площею 0,9997 га для городництва на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області; передано в оренду на 10 років ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959; встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 8 %. ОСОБА_1 доручено звернутися до органу реєстрації для проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку (а.с.24).

З договору оренди землі від 17.06.2021 встановлено, що даний договір укладено між Тишківською сільською радою та ОСОБА_1 , в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959, договір укладено на 10 років (а.с.27-32).

З акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду, додатка №1 до Договору оренди землі від 17.06.2021, Тишківська сільська рада (орендодавець) передала ОСОБА_1 (орендарю) земельну ділянку загальною площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959 для городництва у строкове платне користування (а.с.33).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-021 від 11.05.2021, земельна ділянка загальною площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959, призначена для городництва, місце розташування: Кіровоградська область, Добровеличківський район, Тишківська сільська рада. Відомості про державну реєстрацію земельної ділянки: проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 22.12.2020; ПП Земля Новгородківщини, ОСОБА_3 ; орган, який зареєстрував земельну ділянку 11.05.2021 (а.с.34-38).

З довідки, виданої Тишківською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області №285 від 10.05.2023, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично там проживає (а.с.44).

З клопотання ОСОБА_1 від 17.05.2021 встановлено, що він просить затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років для городництва в розмірі загальною площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959 (а.с.62).

Згідно з ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону(стаття 5 ЦПК України) .

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.36 ЗК України в редакції, чинній до 27.05.2021, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, доповнено ч. 1 ст.36 ЗК України другим абзацом, в якому зазначено, що площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 га.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами та конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 12 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проєктом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема, затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

За змістом ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу вимог ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Згідно з п. 15 ст. 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Тишківської сільської ради із заявою, в якій просив затвердити проєкт землеустрою земельної ділянки щодо відведення її в оренду площею 0,9997 га для городництва.

Рішенням Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області №352 від 17.06.2021 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) для городництва та передачу в оренду ОСОБА_1 загальною площею 0,9997 га, затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) в оренду на 10 років ОСОБА_1 загальною площею 0,9997 га для городництва на території Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області. Передано в оренду на 10 років ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959; встановлено річну орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 8 %. ОСОБА_1 доручено звернутися до органу реєстрації для проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку (а.с.24).

На підставі вказаного рішення між Тишківською сільською радою та ОСОБА_1 11.11.2021 укладено договори оренди земельних ділянок, предметом яких є земельні ділянки комунальної власності територіальної громади з кадастровим номером :02:000:0712 площею 3,5067 га, кадастровим номером :02:000:0713 площею 4,7336 га та кадастровим номером :02:000:0714 площею 20,4585 га строком на 84 місяці для городництва, зі сплатою орендної плати у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки. Права оренди зареєстровано 16.11.2021 (том 1 а. с. 23-52).

З аналізу викладеного вбачається, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, а також з клопотанням до сільської ради про затвердження проєкту землеустрої земельної ділянки, діяла норма ст. 36 ЗК України у редакції, яка не передбачала обмеження розміру земельної ділянки, проте, на момент ухвалення Тишківською сільською радою рішення щодо затвердження проєкту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки відповідачу, Законом № 1423-IX від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, були внесені зміни до ст. 36 ЗК України, якими передбачено, що площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.

Отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження № 11-986апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18)

У постанові від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16 Верховний Суд зазначив, що «якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів.

Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018)».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1 та 5 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, суд доходить до висновку, що рішення Тишківської сільської ради Кіровоградської області № 352 від 17.06.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) для городництва та передачу в оренду громадянину ОСОБА_1 , загальною площею 0,9997 га», прийнято з порушенням норм ЗК України, зокрема, без урахування того, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, внесено зміни до ст.36 ЗК України, та визначено, що площі земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва не може перевищувати 0,6 га.

Щодо правомірності втручання в право відповідача на мирне володіння майном

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право на мирне володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирне володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право на мирне володіння майном. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право на мирне володіння майном понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У постанові від 18 січня 2023 року у справі № 580/1300/22 Верховний Суд зазначив, що «принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України).

Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.»

За таких обставин, суд вважає, що втручання держави у право оренди ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок в оренду порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом, а сподівання до Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди землі, припинення права оренди не мали ознак легітимного очікування.

Можливість отримання в оренду необмеженої кількості земельних ділянок для городництва нівелює мету встановлення граничного розміру земельної ділянки, яка може бути надана для цілей городництва.

З огляду на викладене, доводи представника відповідача, що задоволення позовних вимог призведе до недотримання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном та порушить справедливий баланс між інтересами держави, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами ОСОБА_1 , який зазнає такого втручання, суд не приймає до уваги.

Враховуючи викладене, позовна заява Новоукраїнської окружної прокуратури підлягає задоволенню.

Отже враховуючи те, що 17.06.2021 за наслідками прийняття оспорюваного рішення між Тишківською сільською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельних ділянок, які також суперечать вимогам ч. 1 ст. 36 ЗК України в частині площі земельних ділянок, які передані в оренду для городництва, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог Новоукраїнської окружної прокуратури в інтересах держави до Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди землі, припинення права оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому Тишківської сільської ради Кіровоградської області та ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4026 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Новоукраїнської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави до Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору оренди землі, припинення права оренди - задовольнити.

Визнати недійсним рішення Тишківської сільської ради Кіровоградської області № 352 від 17.06.2021 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) для городництва та передачу в оренду громадянину ОСОБА_1 , загальною площею 0,9997 га».

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 17.06.2021 між Тишківською сільською радою та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,9997 га, за кадастровим номером :02:001:5959 та припинити інше речове право право оренди земельної ділянки площею 0,9997 га, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень 59149658 від 07.07.2021, номер запису про інше речове право - 42863701.

Стягнути з Тишківської сільської ради Кіровоградської області () на користь Кіровоградської обласної прокуратури (25006, м. Кропивницький, вул.Верхня Пермська, 4, , банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA 0004600, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір в сумі 4026 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кіровоградської обласної прокуратури (25006, м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, 4, , банк - Державна Казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок UA 0004600, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір в сумі в сумі 4026 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи :

позивач Новоукраїнська окружна прокуратура Кіровоградської області ( 27100, Кіровоградська область м.Новоукраїнка пров.С.Бандери,7);

відповідач Тишківська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області (Кіровоградська область, Новоукраїнський район, село Тишківка, вулиця Центральна,3, );

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І.П.