Справа № 128/2661/24
Провадження № 22-ц/801/612/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 рокуСправа № 128/2661/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Пантелеймонова А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 січня 2025 року у цивільній справі за позовом Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національної академії аграрних наук України та Державного підприємства «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації прав та зобов`язання повернути земельну ділянку,

Ухвалу постановила суддя Саєнко О. Б.

Ухвалу постановлено за відсутності сторін в м. Вінниця

Дата складення повний тексту ухвали 16 січня 2025 року,

встановив:

У липні 2024 року Вінницька обласна прокуратура звернулась до суду з зазначеним позовом у якому просила:

- усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11 грудня 2019 року № 2-24263/15-19-сг «Про надання у власність», яким ОСОБА_1 надано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- стягнути з відповідачів на користь Вінницької обласної прокуратури сплачений судовий збір.

08 січня 2025 року першим заступником керівника Вінницької обласної прокуратури подано заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що підставою для звернення до суду з позовом є встановлення факту незаконного оформлення права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Агрономічної сільської ради.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11 грудня 2019 року № 2-24263/15-19-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва на території Агрономічної сільської ради та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,085 га із кадастровим номером :01:007:0734 для індивідуального садівництва. Державним реєстратором Бойко А.В. 16 грудня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га.

Водночас установлено, що вказана земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га належить до земель державної власності, використовується для забезпечення діяльності НААН України та перебуває у постійному користуванні ДП «НІТЦ ІК СГП НААН».

ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки може розпоряджатись нею на власний розсуд, в тому числі відчужувати, об`єднувати, здійснювати поділ тощо, тому існуюча можливість власника спірної ділянки поділити її, а також в подальшому вчинити дії, спрямовані на її відчуження, що може також утруднити повернення землі, що в свою чергу призведе до неможливості ефективного захисту інтересів держави.

Тому прокурор просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження, поділ чи об`єднання цієї земельної ділянки; заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки; заборонити державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання цієї земельної ділянки.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 січня 2025 року заяву першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворона Василя про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову в даній цивільній справі шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на відчуження, поділ чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га, що розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зазначив, що ухвала суду оскаржується у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права (неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи).

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що звернення прокурора до суду з заявою про забезпечення позову зводяться до припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Проте саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення його від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Крім того, станом на дату винесення наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 11 грудня 2019 року підстав для відмови йому в погодженні проекту землеустрою не було.

При цьому обраний прокурором спосіб захисту є неефективним, оскільки прокурор просить зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі ГУ Дергеокадастру у Вінницькій області, земельну ділянку, тобто прокурор просить суд зобов`язати одного відповідача повернути земельну ділянку власнику, в особі іншого позивача, що фактично свідчить про збіг відповідача та позивача в одній особі.

Відповідач вважає, що дії прокурора щодо повернення земельної ділянки у власність держави суперечать попереднім діям та рішенням органів місцевого самоврядування та органів управління, які у межах наданих їм повноважень за період з 1998 року по 2012 року розпоряджалися земельними ділянками.

У встановлений судом строк надійшов відзив Вінницької обласної прокуратури, у якому прокурор заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Інші учасники справи у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Лунегов О. О. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Прокурор Вінницької обласної прокуратури заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися.

Згідно положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Неявка у судове засідання представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та третіх осіб не перешкоджає розгляду справи, з урахуванням належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лунегова О. О. та прокурора, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом є встановлення факту незаконного оформлення права приватної власності на земельну ділянку, що розташована на території Агрономічної сільської ради.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 11 грудня 2019 року №2-24263/15-19-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для індивідуального садівництва на території Агрономічної сільської ради та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,085 га із кадастровим номером :01:007:0734 для індивідуального садівництва. Державним реєстратором Бойко А.В. 16 грудня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га.

Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0734 площею 0,085 га належить до земель державної власності, використовується для забезпечення діяльності Національної академії аграрних наук України та перебуває у постійному користуванні ДП «НІТЦ ІК СГП НААН».

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції враховував предмет, підставу та обсяг заявлених позивачем позовних вимог до відповідачів; докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, а тому вважав, що заявлені позивачем види заходів забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами та дійшов до висновку, що невжиття таких видів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду в майбутньому у випадку можливого задоволення позову судом.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін і інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено судом земельна ділянка площею 0,085 га з кадастровим номером :01:007:0734, що знаходиться на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, належить на праві приватної власності відповідачу у справі ОСОБА_1 (том 1 а. с. 49).

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, Вінницька обласна прокуратура зазначила про необхідність забезпечення позову, оскільки з опрацьованої загальнодоступної інформації в мережі інтернет на сайті з продажу нерухомості ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено що земельні ділянки масиву, в якому знаходиться спірна земельна ділянка, знаходяться в продажі із зазначенням ціни від 11 тис. доларів США до 91 тис. доларів США.

Зазначене доводить підвищений попит на земельні ділянки у цій місцевості та свідчить про реальну можливість ОСОБА_1 відчужити цю земельну ділянку чи здійснити її поділ, об`єднання тощо.

Встановивши, що між сторонами у справі дійсно існує спір щодо земельної ділянки, а невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку і встановлення заборони по вчиненню певних дій, є ефективним захистом прав сторони у справі.

У зв`язку з викладеним, доводи апеляційної скарги про те, що посилання в заяві про забезпечення позову лише на потенційну можливість ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання судового рішення без належного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви, апеляційний суд відхиляє, враховуючи специфіку цієї категорії справ та наявність реальних ризиків невиконання рішення суду.

Накладення арешту на земельну ділянку та заборона вчиняти дії щодо її відчуження, поділу чи об`єднання не порушує прав відповідача, оскільки не обмежує його у праві користування земельною ділянкою, що свідчить про співмірність вжитого заходу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову застосовується у випадках, коли невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний захист прав позивача. У цій справі існують достатні підстави вважати, що без накладення арешту на земельну ділянку виконання рішення суду може бути істотно ускладнене або взагалі неможливе.

Застосований захід забезпечення позову є обґрунтованим, розумним та співмірним, оскільки спрямований виключно на недопущення відчуження спірного майна до моменту виконання судового рішення та не створює надмірного обмеження прав власника. Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірність ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема щодо законності наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, обраного прокурором способу захисту та порушення принципу «належного урядування», не стосуються оскаржуваної ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 16 січня 2025 року та є передчасними, оскільки розгляд справи по суті спору ще не відбувся. Зазначені доводи підлягають дослідженню під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2025 року