Справа № 314/4009/24
Провадження № 2/314/259/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м.Вільнянськ

Справа № 314/4009/24;

провадження № 2/314/1397/2024;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 ;

-позивач: ОСОБА_2 ;

-відповідач ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

стислий виклад позицій сторін.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, де просять:

«1. Усунути перешкоди в користуванні частками житлового будинку та господарськими спорудами, що знаходяться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою: буд. АДРЕСА_1 .

2. Судові витрати покласти на відповідача».

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають у спільній частковій власності по 1/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у користуванні спільною власністю, у зв`язку з чим вони неодноразово зверталися до неї із усними та письмовими заявами щодо усунення перешкод у користуванні спільним частковим майном на що відповідач не реагує.

Позивачі у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, зазначили, що ніяких клопотань в них немає, вони просять суд розглянути позовну заяву саме в такому вигляді і просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою від 26.11.2024 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив

сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є рідними сестрами та братом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, ч. 4 вищезазначеної статті зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Верховного суду від 26.09.2019 року у справі №314/969/14-ц встановлено, а учасниками справи не оспорюється, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне останній майно. Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 є дітьми померлої ОСОБА_5 . Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що на момент укладання 23.05.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договору дарування, померлій належав на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017 року та постановою Верховного суду від 26.09.2019 року, визнано недійснім договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеній 23.05.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , та зареєстрований приватним нотаріусом Вільнянського нотаріального округу Коробкою О.В. за №300.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.06.2020 визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності за кожним по 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Суду не надано документів, щодо оформлення 1/3 частки ОСОБА_3 .

Статтею 41 Конституції України, закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 Постанови № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначав, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суди мають враховувати, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивачі просять усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, але не зазначають яким чином, що для цього повинен зробити суду.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При пред`явленні вказаного позову позивачами зазначено як спосіб захисту усунення перешкод в користуванні часткою спірного будинку, але не обрано спосіб захисту яким чином, які перешкоди повинен усунути суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивачами пред`явлено вимоги про усунення перешкод, але не обрано спосіб захисту яким чином ці перешкоди повинні бути усунені, в задоволенні позову слід відмовити.

У даному випадку, відмова в позові не позбавляє позивачів права повторно пред`явити вимогу з обранням способу захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 74, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07.03.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

07.03.2025