Провадження № 22-ц/811/224/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Шокало Володимира Степановича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2024 року в складі судді Невойта П.С., повний текст якої складений 28.10.2024, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договір купівлі продажу транспортного засобу,-

встановив:

24.10.2024 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_3 адвокат Галайський О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу, просив суд визнати недійсним договір купівлі продажу транспортного засобу Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в., № 4619/2024/4863536 від 05.09.2024 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Ухвалою від 28.10.2024 Шевченківський районний суд м. Львова прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Одночасно з позовною заявою представник ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони реєстраторам прав на рухоме майно, в тому числі сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, нотаріусам, державним і приватним виконавцям, проводити будь які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в.

Заява обгрунтована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в такій справі.

Вказує на те, що забезпечення позову є важливим і передусім дієвим засобом унеможливлення уникнення недобросовісним контрагентом цивільної відповідальності, а також ефективним засобом забезпечення реального виконання судового рішення та захисту прав позивача.

При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки заборона до набрання у справі рішенням суду чинності реєстраторам прав на рухоме майно, в тому числі сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, нотаріусам, державним і приватним виконавцям, проводити будь які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в., лише обмежить можливість розпоряджатися таким. Просив заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2024 року заяву адвоката Галайського О.В. про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову до набрання у справі рішенням суду чинності заборонено реєстраторам прав на рухоме майно, в тому числі сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, нотаріусам, державним і приватним виконавцям, проводити будь які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в.

Ухвалу суду оскаржив представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Шокало В.С., вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки постановляючи таку судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_2 05.09.2024 придбала у ОСОБА_4 спірний автомобіль, підписавши договір купівлі-продажу та сплатила відповідну суму, відтак набула право власності на автомобіль Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в у встановленому законом порядку та на законних підставах.

Твердження, що відповідний правочин був вчинений без реальної мети настання правових наслідків є надуманими та не підтверджені жодними доказами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Аналізуючи зміст вимоги про повернення боргу згідно розписки, апелянт також звертає увагу на дату такої, при цьому, ні у заяві про забезпечення позову, ні у вимозі про повернення боргу, не говориться про автомобіль Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в., при цьому ОСОБА_3 вимагає у ОСОБА_4 виключно грошовий борг.

Суд першої інстанції не дослідив, чи є у ОСОБА_4 інше майно, на яке може бути звернуто стягнення при задоволенні позовних вимог позивача про стягнення боргу, при цьому, вжив заходи стосовно майна відповідачки, яка не має відношення до зобов`язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 .

Вжитий захід забезпечення не переслідує легітимну мету втручання у права відповідачки.

Вважає, що в ухвалі судом не зазначено, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист позивача.

При цьому, незрозуміло, яким чином заборона проведення реєстраційних дій щодо транспортного засобу може у подальшому сприяти виконанню судового рішення, навіть у випадку задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивач не стороною оспорюваного договору.

Крім цього, вжитий захід забезпечення порушує право власності ОСОБА_2 .

У контексті співмірності заходів забезпечення, покликається на судову практику.

Заперечує факт користування ОСОБА_4 транспортним засобом, а особа чоловічої статі, яка є на фотографіях долучених до заяви про забезпечення позову, є її чоловіком.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

18.02.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_5 , у якому покликаючись на необхідність захисту інтересів позивача, зазначаючи про вчинення відповідачами дій, спрямованих на ускладнення забезпечення інтересів кредитора, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Інші учасники справи буду повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили про причини неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи із співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і відповідності видів забезпечення позову позовним вимогам, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначив, що станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На переконання колегії суддів, таким, достатньо обґрунтованим припущенням є можливість відповідача в принципі відчужити майно, тобто здатність визначати його подальшу юридичну долю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 1/an_8423/ed_2018_02_28/pravo1/T04_1618.html?pravo=1#8423" title="Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені у ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів констатує, що забезпечення позову, як інститут є процесуальним питанням, яке не пов`язане із суттю спірних правовідносин, тому будь які доводи щодо підставності чи необґрунтованості заявлених позовних вимог, колегія суддів до уваги не приймає, однак такий інститут покликаний у першу чергу захистити права особи, яка, вважаючи, що такі порушено, звернулася до суду із відповідною матеріально-правовою вимогою.

Таким чином, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, як зазначалося, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів виходить з того, що невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідно зазначити, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

Із надісланих апеляційному суду виділених матеріалів вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договір купівлі продажу транспортного засобу від 05.09.2024.

Зокрема, незважаючи на те, що заявлена вимога носить немайновий характер, така напряму стосується автомобіля, як об`єкта цивільних відносин.

Зі змісту позовної заяви слідує, що 07.02.2024 ОСОБА_4 отримав у борг грошові кошти від ОСОБА_6 , однак свої зобов`язання щодо повернення таких не виконав (а.с. 9).

З цього приводу у Шевченківському районному суді м. Львова розглядається справа №466/10737/24 за позовом ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.01.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 , 84 900 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот доларів США), що еквівалентно 3 230 445 грн.(три мільйони двісті тридцять тисяч чотириста сорок п`ять гривень) боргу за розпискою про повернення коштів від 07.02.2024 року, а також 3 % річних в сумі 1 753,67 доларів США, що на момент ухвалення рішення суду 10.01.2025 року, по курсу Національного Банку України становить 74, 149 грн.60 коп.( сімдесят чотири тисячі сто сорок дев`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 , судовий збір в розмірі 12 112 грн.( дванадцять тисяч сто дванадцять гривень).

В свою чергу, 04.09.2024 ОСОБА_4 відчужив належний йому транспортний засіб Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в відповідачці ОСОБА_2 (а.с. 12-13)

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), що спростовує доводи апеляційної скарги про можливість задоволення вимог позивача у відповідний спосіб, оскільки він не є стороною оспорюваного ним договороу.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, безумовно свідчать про наявність відповідних правовідносин між сторонами, а також відсутність будь якої реакції на такі зі сторони відповідача ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо чинності правочину про відчуження автомобіля, який слідуючи встановленим обставинам, виник внаслідок порушення зобов`язання щодо повернення грошових коштів, та зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті, висновок місцевого суду про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачки, як останньої власниці автомобіля, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є обґрунтованим.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Крім того, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Наведене узгоджується з тим, що відчуження автомобіля ОСОБА_4 мало місце після отримання позики, згідно наданої ним розписки та настання строку повернення позики, що у котре свідчить про намагання останнього внести зміни у свій майновий стан та здатність виконання своїх можливих зобов`язань у майбутньому.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12.02.2020 в справі №381/4019/18 зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи наведене та за наявності неспростованих обставин щодо вчинення відповідачем ОСОБА_4 дій на відчуження власного майна після настання строку виконання зобов`язання, колегія суддів приходить переконання про підставність вимог заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідним суб`єктам проводити будь які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Chevrolet Bolt EV, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 р.в. та правильність висновків суду першої інстанції з цього приводу.

Виходячи зі змісту та суті позовних вимог, які безпосередньо стосуються спірного транспортного засобу та власності на нього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно із пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також колегія суддів апеляційний суд звертає увагу на роз`яснення Верховного Суду надані в постанові від 19.02.2021 в справі № 643/12369/19 за якими арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Аналогічно й щодо рухомого майно, в тому разі, якщо сторонами не доведено існування інших істотних обставин для обрання заходу забезпечення позову.

Таким чином, обраний судом види забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки автомобіль фактично перебуватиме у володінні останньої, а обмежується лише її можливість розпорядитися таким.

Зазначене узгоджується із висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Також забезпечення позову у відповідний спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи, натомість захистить права позивача у разі задоволення його позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шокало Володимира Степановича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 березня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк