Справа № 203/5922/25
Провадження № 2/0203/2517/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії

встановив:

22 серпня 2025 року позивач звернувся до Центрального районного суду міста Дніпро з позовом до КП «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_2 . Позивач був організатором поховання та уклав з відповідачем договір-замовлення на підставі якого було здійснено поховання на кладовищі у м. Дніпрі, Запорізьке шосе, 55. Хоча поховання фактично було здійснене на ділянці № НОМЕР_1 у ряду НОМЕР_2 місце 1, в документах на поховання договорі-замовленні, свідоцтві про поховання серії МРС № 023174 зазначено помилкові дані про ділянку, на якій здійснено поховання, замість вірного номеру «103» зазначено номер «109». Оскільки під час поховання позивач був у пригніченому стані, він не звернув увагу на цю помилку, а виявив її пізніше. 28 липня 2025 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням, в якому просив внести виправлення в книзі реєстрації поховань померлих та усіх облікових документах та зазначити правильні дані щодо ділянки, де похований його син. Відповідач листом від 29 липня 2025 року відповів відмовою через відсутність документів, які дозволяють поховання ОСОБА_2 саме на 103 ділянці. Водночас, 01 серпня 2025 р. відповідачем було створено комісію з обстеження та фіксації місця поховання ОСОБА_2 , яка встановила, що вказана особа дійсно похована на ділянці 103, про що був складений відповідний акт обстеження № 125. 04 серпня 2025 року позивач повторно звернувся до відповідача з листом, в якому в якому просив внести виправлення в книзі реєстрації поховань померлих та усіх облікових документах та зазначити правильні дані щодо місця поховання, проте фактично одержав відмову. Оскільки відповідні документи є підставою для здійснення позивачем дій з благоустрою місця поховання його сина, невірні відомості в таких документах створюють позивачу перешкоди в реалізації прав. У зв`язку з викладеним, позивач просив зобов`язати відповідача внести виправлення в усіх документах (зокрема, у книзі поховань), які стосуються поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши ділянку поховання «103» замість помилкової « ІНФОРМАЦІЯ_3 », інші відомості залишити без змін та видати йому нове свідоцтво про поховання сина (а.с. а.с. 1 6).

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні з викликом сторін на 23 вересня 2025 року (а.с. 33).

22 вересня 2025 року від відповідача надійшов відзив, в якому він не погоджувався із заявленими позовними вимогами та просив в них відмовити, оскільки позивачем не доведено порушення його прав. На кладовищі за адресою: АДРЕСА_1 було припинено поховання відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 07 листопада 2005 року № 4663. Позивач звернувся зі заявою про надання дозволу на підпоховання ОСОБА_2 до раніше похованої Анікєєнко на території Запорізьке шосе, 55 а кладовище, місце № НОМЕР_3 ряд № НОМЕР_2 місце № НОМЕР_2 . На підставі цієї заяви було укладено договір-замовлення. Позивачу було видано свідоцтво про поховання № 023174 від 26 грудняс2023 року, де зазначено місце поховання № 109. За результатами комісійного обстеження встановлено, що фактичне розташування могили ОСОБА_2 знаходиться у секторі НОМЕР_1 місце 1, про що позивачу видано довідку. Законодавство не передбачає права відповідача видавати нові свідоцтва про поховання замість раніше виданих у разі виявлення помилок. Також, відповідно п. 2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань не допускаються виправлення в Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян (а.с. а.с. 37 41).

В підготовче судове засідання 23 вересня 2025 року з`явився позивач, який вважав за можливе закінчити підготовче провадження. Представник відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце його проведення належним чином.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 23 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/5922/25 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 06 листопада 2025 року (а.с. 63).

07 жовтня 2025 року від відповідача надійшла заява про розгляд цивільної справи за відсутності його представника (а.с. а.с. 66 67).

В судове засідання 06 листопада 2025 року з`явився позивач, який підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, зазначених в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьку народився ОСОБА_2 , батьками якого були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 06 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 103 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 2003 року народження, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 22 грудня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1841 (а.с. 14).

21 грудня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив дозволити провести підпоховання померлого ОСОБА_2 до раніше похованої Анікєєнко на території Запорізьке шосе, 55 а кладовища ділянка № НОМЕР_3 ряд № НОМЕР_2 місце № НОМЕР_2 (а.с. 55).

26 грудня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір-замовлення № 23163 на організацію та проведення поховання, згідно умов якого предметом цього договору є організація та проведення поховання ОСОБА_2 на кладовищі Д/З ГССН по АДРЕСА_1 ряд 1 сектор НОМЕР_3 місце 1 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про поховання серії НОМЕР_6 від 26 грудня 2023 року, виданого відповідачем позивачу як користувачу місця 1-2-3 на Запорізькому шосе 55 кладовищі у м. Дніпро у ряду 1-2 ділянки 109, де поховано ОСОБА_2 . Реєстраційний номер поховання НОМЕР_7 у книзі № 5169 (а.с. 17).

11 червня 2025 року начальником виробничої дільниці № 1 КП «Міська ритуальна служба» ДМР ОСОБА_4 складено доповідну записку «Щодо виявлення помилки у свідоцтві про поховання», згідно якої зазначено, що позивач значиться як користувач місця для поховання на ділянці № НОМЕР_3 , де був похований його син, в той час як фактично це поховання здійснене на ділянці № НОМЕР_1 (а.с. 23).

Згідно наказу КП «Міська ритуальна служба» ДМР від 01 серпня 2025 року «Про проведення комісійного обстеження» було створено комісію з обстеження та фіксації місця фактичного розташування поховання ОСОБА_2 (а.с. 22).

Згідно акту комісійного обстеження від 01 серпня 2025 року № 135 встановлено, що фактичне місце розташування могили ОСОБА_2 , похованого 26 грудня 2023 року на Запорізькому кладовищі за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на ділянці НОМЕР_1 у ряду НОМЕР_8 місце НОМЕР_2 (а.с. а.с. 24 25).

04 серпня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив внести виправлення в книзі реєстрації поховань померлих та усіх облікових документах та зазначити правильні дані щодо ділянки, де похований його син, зазначивши вірний номер ділянки поховання № НОМЕР_1 , замість посилкового № НОМЕР_3 (а.с. а.с. 26 27).

05 серпня 2025 року КП «Міська ритуальна служба» ДМР видало позивачу довідку про те, що померлий ОСОБА_2 похований на території кладовища адресою: АДРЕСА_1 : ділянка № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_8 місце № НОМЕР_2 (а.с. 30).

Також, 05 серпня 2025 року відповідач своїм листом повідомив позивача, що внесення виправлень до книги реєстрації поховань не допускається (а.с. а.с. 28 29).

При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

Згідно ч.ч. 1 5 ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

За бажанням одного з родичів, визначених частиною першою статті 11 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Згідно ст. 27 Закону України «Про поховання та похоронну справу» кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради), державною установою або державним підприємством, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни (у разі поховання на Національному військовому меморіальному кладовищі), у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до п. 2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за № 1113/9712 (з наступними змінами та доповненнями) кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян (далі Книга реєстрації), форму якої наведено в додатку 1. Запис до Книги реєстрації здійснюється в алфавітному порядку, за роками, у цілому по кладовищу чи, де це необхідно, окремо за кожним сектором. Усі графи Книги реєстрації обов`язково заповнюються чорним або фіолетовим чорнилом. Виправлення написаного в Книзі реєстрації не допускається. Книга реєстрації має бути прошнурованою, пронумерованою та скріпленою печаткою. Книга реєстрації зберігається на кладовищі постійно, а в разі ліквідації кладовища передається на зберігання до архіву органу місцевого самоврядування. Для забезпечення ведення Книги реєстрації в населеному пункті визначається конкретний Виконавець. Після здійснення поховання Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству. Зразок свідоцтва про поховання наведено в додатку 2.

При вирішення спору по суті суд виходить з того, що в документах про поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , містяться недостовірні відомості про місце його поховання, а саме неправильно зазначено ділянку фактичного поховання «109» замість «103».

Оскільки, відповідно до ч.ч. 3 4 ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» видане свідоцтво про поховання дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству, зазначення в цьому документі невірних відомостей, обмежуватиме зазначені права позивача. Крім того, у разі знищення надмогільної споруди з відомостями про померлого, саме свідоцтво про поховання та запис в Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян буде підтвердженням місця поховання сина позивача. При цьому, видана позивачеві відповідачем довідка про фактичне місце поховання не надає йому відповідних прав, тому не може бути належним способом правового захисту.

Положення 2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193 (з наступними змінами та доповненнями) про те, що виправлення написаного в Книзі реєстрації не допускається, не може бути підставою для збереження в цьому документі, який передбачає фіксацію відомостей про ділянку ряд та місце поховання померлого, недостовірних відомостей.

Водночас, Порядок утримання кладовищ та інших місць поховання, затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за № 1113/9712 (з наступними змінами та доповненнями), не визначає порядок дій у разі внесення до Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих помилкових відомостей.

Згідно ч. 10 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно ч. 9 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні (Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (Провадження № 14-31цс21)).

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 підкреслила, що відсутність прямого регулювання не є підставою для відмови у захисті прав, і суд зобов`язаний застосувати аналогію закону або аналогію права. Ця позиція є релевантною у даній справі, оскільки статус ембріонів у спадкових відносинах прямо не врегульовано, але може бути вирішений через застосування аналогії права.

У ст. 8 Цивільного кодексу України передбачено «Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону)». У частині 2 цієї ж статті роз`яснюється: «У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права)».

Згідно з ч. 9, ч.10 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Аналогія закону та аналогія права розглядаються в загальній теорії права як засоби заповнення прогалин у законодавстві шляхом їх усунення чи подолання. Прогалини у законодавстві ускладнюють регулювання відповідних суспільних відносин через відсутність у законодавчому акті нормативного припису (норми права), що безпосередньо спрямований на їх врегулювання.

Аналогія закону - це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм права, які регулюють відносини, які є подібними тим, що потребують урегулювання в рамках цієї галузі права за найсуттєвішими ознаками.

Аналогія права - це застосування до конкретних відносин загальних засад і сенсу законодавства у разі відсутності норм права, що регулюють подібні за найсуттєвішими ознаками відносини. Це означає, що юридично справа вирішується на основі принципів права, таких, як справедливість, гуманізм, юридична рівність тощо, що переважно закріплені у відповідних статтях Конституції України або загальних положеннях законодавчих актів.

Якщо суд виявив прогалину у законодавстві в процесі правозастосування, він зобов`язаний використовувати такі оперативні засоби її подолання, як аналогія закону чи аналогія права з метою вирішення конкретної юридичної справи.

Зазначений обов`язок суду випливає з приписів частини десятої статті 10 ЦПК України, якими визначено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження N 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відтак, якщо певні цивільні процесуальні відносини не врегульовані ЦПК України, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом процесуальні відносини і які є універсальними.

Так, на випадок проведення ексгумації чи перепоховання останків померлого згідно останнього абзацу п. 2.12 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховання, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193 (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що про виймання останків із могили робиться запис у Книзі реєстрації, а при похованні в іншому місці робиться новий запис до Книги реєстрації.

Таким чином, застосовуючи аналогію суд приходить до висновку, що відповідач має можливість забезпечити достовірність в Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих щодо місця (ділянки) поховання ОСОБА_2 шляхом внесення нового запису на підставі рішення суду.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню та відповідача слід зобов`язати видати позивачу свідоцтво про поховання його сина ОСОБА_2 , замість свідоцтва про поховання серії НОМЕР_6 від 26 грудня 2022 року, зазначивши ділянку поховання «103» замість помилкової «109», інші відомості залишити без змін, а також внести виправлення в усіх документах (зокрема, у книзі поховань), які стосуються поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши ділянку поховання «103» замість помилкової «109», інші відомості залишити без змін.

У зв`язку з необхідністю видачі позивачу нового свідоцтва про поховання його сина ОСОБА_2 слід визнати недійсним раніше видане свідоцтво про поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_6 від 26 грудня 2023 року.

Враховуючи результати розгляду цивільної справи та на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судові витрати позивача по сплаті судового збору (а.с. 31).

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 25, 27 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст.3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 247, 263-265, 274, 279, 280-289 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_6 від 26 грудня 2023 року.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради (код , адреса: 49101, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 18) видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 ) свідоцтво про поховання його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість свідоцтва про поховання серії НОМЕР_6 від 26 грудня 2023 року, зазначивши ділянку поховання «103» замість помилкової «109», інші відомості залишити без змін.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради (, адреса: 49101, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 18) внести виправлення в усіх документах (зокрема, у книзі поховань), які стосуються поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши ділянку поховання «103» замість помилкової «109», інші відомості залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради (код , адреса: 49101, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 18) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_2 .

відповідач Комунальне підприємство «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради (, адреса: 49101, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 18)

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2025 року.

Суддя С.В. Єдаменко