УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 947/39606/23

провадження № 61-14370ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора, яка подана представником ОСОБА_1 , на постанову Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Офісу генерального прокурора, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби Україні, Офісу генерального прокурора, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 1 808 924,64 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що в провадженні відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за № 0009109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, яке внесене до ЄРДР 08 жовтня 2014 року. ОСОБА_2 є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до фабули кримінального провадження 08 жовтня 2014 року невідомі особи незаконно заволоділи автомобілем марки «TOYOTA», модель «HIGHLANDER», д. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, 2012 року випуску, який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_1 , чим потерпілій ОСОБА_2 спричинені збитки.

У зв`язку із тривалістю кримінального провадження, відсутністю належного нагляду та контролю за досудовим розслідуванням, позивач була змушена відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними заявами та клопотаннями, звертатись до адвоката, що не входило до її звичайної діяльності та призвело до моральних страждань. Весь час бездіяльності слідчого позивач заходилась в стані легітимного очікування, що правоохоронні органи виконають свої функції щодо належного захисту її прав як потерпілої особи, а тому вважає, що їй завдано майнову шкоду у розмірі вартості автомобіля, що становить 1 808 924,64 грн, та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2024 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове судове рішення, якимпозовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

В іншій частині рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2024 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що якщо органи розслідування не можуть забезпечити розкриття злочину та притягнення винних до кримінальної відповідальності, то потерпілі не можуть отримати як відшкодування за рахунок порушників, так і сатисфакції у вигляді покарання винних. Держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. Цілком очевидним є те, що внаслідок подій, які мали місце, позивач відчувала біль та страждання, які суттєво збільшились в зв`язку з неотриманням сатисфакції від держави в будь-якої формі.

В свою чергу та обставина, що протягом більш ніж 9 років від початку досудового розслідування кримінальне провадження не знайшло свого вирішення і на момент прийняття цієї постанови все ще знаходиться на стадії досудового розслідування через необхідність вчинення значної кількості додаткових процесуальних дій, апеляційний суд вважає, що мало місце неефективне досудове розслідування.

В такій ситуації позивач зазнала моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю заявляти неодноразові вимоги до державних органів щодо виконання їх посадових обов`язків, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та перебуванні у постійному напруженому психологічному стані.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач обґрунтовувала свої вимоги не окремими фактами бездіяльності слідчих органів у межах кримінального провадження, а його довготривалістю, оскільки з моменту події злочину (08 жовтня 2014 року) і на час звернення до суду з позовом (20 грудня 2023 року) відомості про повідомлення особі про підозру, складення та направлення обвинувального акта до суду або ж вироку суду про притягнення винних осіб до відповідальності відсутні, винні особи не встановлені, а досудове розслідування триває. При цьому колегія суддів зауважує, що станом на момент перегляду справи судом апеляційної інстанції ситуація не змінилася, тобто з моменту виникнення події кримінального правопорушення минуло 10 років та 11 місяців.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що тривалістю та неефективністю досудового розслідування позивачу було завдано моральну шкоду, а тому, враховуючи характер та розмір душевних страждань, завданих потерпілій, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з Державного бюджету України моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн. Така сума відповідає тривалості порушеного права позивача з огляду на вимоги статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та через неможливість користуватися протягом довготривалого періоду часу вартісним майном, яке їй належить на праві власності.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо стягнення на користь позивача майнової шкоди, оскільки встановлений судом факт тривалості та неефективності досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не може бути підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди, яка дорівнює вартості викраденого майна. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 та у цій частині висновки Верховного Суду є релевантними до спірних правовідносин, оскільки в даному випадку матеріальна шкода підлягає стягненню безпосередньо із заподіювача шкоди, особа якого (яких) під час досудового розслідування станом на час ухвалення цієї постанови не встановлена.

14 листопада 2025 року Офісом Генерального прокурора України через підсистему «Електронний суд» подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в частині, якою скасовано рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 жовтня 2024 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишити без змін. В решті оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції було застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 липня 2017 року у справі № 12-1393а17, від 19 червня 2024 року у справі № 463/1698/21, від 18 березня 2024 року у справі № 760/24262/19, від 20 березня 2023 року у справі № 757/57509/20-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано безпідставності залучення до справи як відповідача Офісу Генерального прокурора як вищої керівної ланки державних органів, який забезпечує проведення незалежного досудового розслідування. Офісом Генерального прокурора процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0009109 не здійснювалося. Посадові особи Офісу Генерального прокурора та його структурних підрозділів не уповноважені на втручання у здійснення процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення, проведення будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні. Відтак Офіс Генерального прокурора є неналежним відповідачем у цій справі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факту нанесення йому шкоди саме посадовими особами відповідачів, незаконності дій чи бездіяльності посадових осіб відповідачів та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «TOYOTA», модель «HIGHLANDER», д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, 2012 року випуску, про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Із витягу з ЄРДР за кримінальним провадженням № 0009109 вбачається, що 08 жовтня 2014 року до Шевченківського ВП Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що в ніч на 08 жовтня 2014 року невстановлена особа незаконно заволоділа належним їй автомобілем «Тойота Хайлендер», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в дворі будинку АДРЕСА_1 , зчинивши збиток на суму 500 000,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року скаргу адвоката Саражан Ю. І. в інтересах потерпілої ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Чебанюк Т. Л. по кримінальному провадженню № 0009109 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Чебанюк Т. Л. за кримінальним провадженням № 0009109. Зобов`язано слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який проводить досудове слідство у кримінальному провадженні за № 0009109, за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, виконати слідчі дії, які були визначені судом. Зобов`язано слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який проводить на теперішній час досудове слідство за кримінальним провадженням, виконати всі інші слідчі (розшукові) дії, які передбачені КПК України для найшвидшого та об`єктивного встановлення істини по зазначеному кримінальному провадженню».

30 квітня 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся до слідчого Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Чебанюк Т. Л. та прокурора Приморського району м. Одеси з клопотанням щодо письмового повідомлення про виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року.

30 липня 2015 року за № 10-1231-15 прокуратурою Приморського району м. Одеси надано відповідь ОСОБА_2 за результатами розгляду клопотання, в якій повідомлено про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за № 0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 382 КК України.

24 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 звернувся з клопотанням до начальника слідчого відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Одеській області про надання інформації щодо стану досудового розслідування кримінального провадження за № 0009109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, та просив повідомити, які слідчі дії проведено органом досудового розслідування протягом більш ніж 9 років досудового розслідування; чи встановлені особи, які обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину в рамках кримінального провадження та яким було б повідомлено про підозру; надати можливість представнику потерпілої ОСОБА_2 ознайомитись з матеріалами кримінального провадження за № 0009109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

За результатами розгляду вказаного клопотання представника ОСОБА_2 повідомлено, що в результаті проведення всіх необхідних слідчих дій не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Потерпілий може ознайомитись з матеріалами кримінального провадження у ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, зробивши всі необхідні копії або сканування матеріалів.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/2693/15-к від 01 грудня 2023 року скаргу адвоката Желдакова Я. І в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні № 0009109, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, було задоволено частково та зобов`язано уповноважених осіб відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області провести належним чином подальше досудове розслідування кримінального провадження № 0009109 від 08 жовтня 2014 року, провести слідчі дії, визначені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року по справі № 522/2693/15-к, розглянути клопотання представника потерпілої ОСОБА_2 від 30 квітня 2015 року та виконати вимоги статті 220 КПК України щодо розгляду клопотання адвоката Желдакова Я. І. в інтересах потерпілої ОСОБА_2 від 24 жовтня 2023 року.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (див. постанову Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша - друга статті 23 ЦК України).

Розумність строків згідно зі статтею 7 КПК України належить до загальних засад кримінального провадження.

У статті 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу або орган місцевого самоврядування: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, зазначено, що «надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. … колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що обґрунтованими є доводи та посилання прокурора на відповідну практику Верховного Суду про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора) про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, оскільки у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування, що спростовує доводи касаційної скарги».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено висновок, що «Велика Палата Верховного Суду погоджується, що встановлені судами попередніх інстанцій факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у справі, яка не є занадто складною (майно, про викрадення якого заявив позивач, знаходилося на території з обмеженим доступом, майно є доволі великим за розміром). Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір».

Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 463/1698/21, на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства. … Верховний Суд зауважує, що правовою підставою для відшкодування шкоди є не лише сам факт скасування процесуальних рішень, прийнятих прокурором або судом, а встановлення протиправності та систематичної бездіяльності слідчих або посадових осіб органів прокуратури, надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні та спричинених у зв`язку із цим негативних наслідків для позивачки. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово визначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі по собі строки поза зв`язком з конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк. Така правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2017 року у справі № 12-1393а17 і постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) та від 27 лютого 2020 року у справі № 800/304/17».

Саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (див. пункти 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19)).

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 були спричинені моральні страждання як потерпілій надзвичайною тривалістю досудового розслідування у справі та які полягали у тривалій невизначеності спірних правовідносин, необхідності заявляти неодноразові вимоги до органів слідства щодо виконання їх посадових обов`язків, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність та перебуванні у постійному напруженому психологічному стані. З моменту події злочину (08 жовтня 2014 року) і на час звернення до суду з позовом (20 грудня 2023 року) відомості про повідомлення особі про підозру, складення та направлення обвинувального акту до суду або ж вироку суду про притягнення винних осіб до відповідальності відсутні, винні особи не встановлені, а досудове розслідування триває.

При визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу душевних страждань позивача, вимог розумності та справедливості, апеляційний суд обґрунтовано визначив такий розмір у сумі 10 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо безпідставного залучення до участі у справі Офісу Генерального прокурора, оскільки позов пред`явлено до Держави України, саме яка і є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, а залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів окремих органів державної влади не впливає на правильність визначення належного відповідача. Такий висновок зроблений упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 661/285/20.

Посилання заявника на висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах від 13 липня 2017 року у справі № 12-1393а17, від 19 червня 2024 року у справі № 463/1698/21, від 18 березня 2024 року у справі № 760/24262/19, від 20 березня 2023 року у справі № 757/57509/20-ц, колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржені судові рішення їм не суперечать.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на постанову Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 рокуу справі № 947/39606/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко