Справа № 173/3514/24
Провадження №2/173/342/2025
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
03 грудня 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Кожевник О.А.
за участю секретаря судового засідання Голованьової К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав
До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на таке. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які з 30 липня 2022 року перебувають у шлюбі, але зі слів ОСОБА_1 разом не проживають і не проживали.
Зі слів ОСОБА_1 ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, допомогу не надає.
25 травня 2024 року поліція спільно з Володимирським центром соціальних служб, здійснила виїзд на анонімне повідомлення, в якому зазначалося, що жінка з немовлям жебракує біля супермаркету. Приїхавши на місце події, виявлено ОСОБА_1 з малолітнім сином, який мав не охайний, брудний вигляд. Позивач зазначає, що від дитини йшов неприємний сморід. На місце встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини, з якою займалася жебрацтвом, однак свідоцтва про народження дитина немає, так як мама не вважала за потрібне зареєструвати сина в РАЦС.
Патріні ОСОБА_4 було запропоновано проїхати в медичнийзаклад з метою огляду малюка, однак вона відмовилась та передала дитину директору Володимирського центру соціальних служб та обіцяла повернутися наступного дня, після чого дитину було госпіталізовано до КП «Володимирське ТМО» у стаціонарне дитяче відділення. Зі слів лікарів у дитини діагностували бронхіт та низький гемоглобін. Матір до лікарні так і не з`явилася.
Виявилося, що ОСОБА_5 є матір`ю ще 6 дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Жінка надала свій паспорт та копії свідоцтв про народження 6 дітей. Оригіналів свідоцтв про народження дітей вона не мала. Як виявилось у 5 дітей уже змінені прізвища та по-батькові (у зв`язку з визнанням батьківства);але ОСОБА_12 не мала ні оригіналів ні копій таких свідоцтв.
ОСОБА_2 визнав батьківство на чотирьох дітей ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , Радміра. Після цього у дітей змінилися прізвища з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_17 ». Однак, зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надав їй ці свідоцтва, тому вона користується «старими».
Згідно інформації служби у справах дітей Іваничівської РДА стало відомо, що ОСОБА_1 з 6 дітьми виїхала і не проживає вс. Менчичі, Володимирського району.
Оскільки ОСОБА_1 так і не з`явилася до сина, 06.06.2024 року складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я.
20.06.2024 року дитину реєстрував працівник служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради.
28 червня 2024 року малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштовано до КП «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради.
Згідно повідомлення будинку дитини стало відомо, що батьки не відвідують малолітнього ОСОБА_18 , та не цікавляться в телефонному режимі, що свідчить про байдужість Відповідачів до дитини та злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно сина.
Позивач зазначає, що вищезазначені факти, як кожен окремо так і всі в сукупності стали причиною пред`явлення позову, що свідчать про свідоме нехтування своїми обов`язками, навмисне ухилення Відповідачами від виконання батьківських обов`язків; що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідачів до своїх батьківських обов`язків та байдужістю до життя дитини.
Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді ОСОБА_19 .
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 22.11.2024 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 14.04.2025 закрито підготовче судове засідання по справі за позовною заявою виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та справу призначено до судового розгляду.
Розпорядженням керівника апарату суду № 488 від 17.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді ОСОБА_19 у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А.
В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської областівід 03 грудня 2025 року постановлено розгляд справи проводити в заочному порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є матір`ю семи дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записано ОСОБА_2 .
З копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ще однієї дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, складеного 06 червня 2024 року вбачається, що 06 червня 2024 року о 10 год. 00 хв. В КП «Володимирське ТМО виявлена покинута дитина, чоловічої статі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина поступила до закладу охорони здоров`я 30 травня 2024 року.
Відповідно до довідки КП «ЦЕНТР МЕДИЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ та ПАЛІАТИВНОЇ ДОПОМОГИ ДІТЯМ» Волинської обласної ради за час перебування в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодного разу не відвідали дитину, не цікавились його життям та здоров`ям. Телефонних дзвінків від останніх також не надходило.
Рішенням виконкому Володимирської міської ради № 273 від 27 червня 2024 року вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та направити дитину до КП «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки». Після чого, ІНФОРМАЦІЯ_7 малолітнього ОСОБА_3 Службою у справах дітей передано до КП «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки», що підтверджується Актом передачі дитини з комунального підприємства «Володимирське ТМО» в комунальне підприємство до КП «Волинський обласний будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки».

Судом встановлено, що відомості про батьків у свідоцтві про народження дитини здійснено на підставі Рішення виконкому Володимирської міської ради № 239 від 20 червня 2024 року.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17 вказано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньіх батьківських прав, покладено на позивача, яке на думку суду підтверджується матеріалами справи та доведено у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Комісії з прав захисту дитини Володимирської міської ради, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини

Відповідно до ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на вищезазначене.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Позбавлення батьківських прав не позбавляє батьків обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 12. Ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави за дві вимоги немайнового характеру, що разом становить 2422 грн. 40 коп., тобто з кожного по 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Передати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування Володимирської міської ради Волинської області для подальшого влаштування до сімейних форм виховання.

Копію рішення суду після набрання законної сили направити до Володимирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, для відома.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 08.12.2025.

Суддя О.А. Кожевник