ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2615/24 Номер провадження 22-ц/814/1837/25Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Глобинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління, про оголошення фізичної особи померлою

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лазоренка Руслана Володимировича на ухвалу Автозаводського районного суду .Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року заявник звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просила оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання військового обов`язку із забезпечення оборони держави України.

В обґрунтування зави вказувала, що згідно акту службового розслідування військової частини НОМЕР_1 встановлено, що солдат ОСОБА_3 , зник безвісти 22.02.2024 у ході виконання бойового завдання у районі Іванівське Донецької області, внаслідок ворожого мінометного з напрямку Опитне Донецької області.

Заява вмотивована тим, що 13.11.2023 ОСОБА_3 , склав заповіт, який є його особистим розпорядженням фізичної особи на випадок смерті, а саме: все своє майно, де б воно не було, і з чого б не складалося, і все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів заявниці - ОСОБА_1 .

13.11.2023 ОСОБА_3 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 №65/2022.

Після призову на військову службу ОСОБА_3 проходив службу у Збройних Силах України.

Зазначала, що 22.02.2024 року у проміжок часу 16:50-17:00, під час наступальних (штурмових) дій противника в районі Іванівське Донецької області, ворог завдав мінометного обстрілу по їхньому розташуванню на ВП «ВАЛ» в районі Іванівське Донецької області, з напрямку Опитне Донецької області, внаслідок чого зник солдат ОСОБА_3 .

Проведені пошукові заходи, направлені на встановлення місця знаходження солдата ОСОБА_2 , позитивного результату не дали та інформацію щодо потрапляння останнього до полону чи моргу не отримано.

Зазначила, що факт зникнення солдата ОСОБА_2 , підтверджується витягом з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 №104 від 27 лютого 2024 року.

Вказує на те, що від оголошення особи померлою під час виконання військового обов`язку із забезпечення оборони держави України у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України залежить виникнення та реалізація її особистих та майнових прав, як спадкоємця за заповітом загиблого ОСОБА_2 .

Просила суд оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання військового обов`язку із забезпечення оборони держави України у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією рф проти України.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2025 року вказану заяву залишено без розгляду.

В ухвалі судом першої інстанції враховано позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року, справа №755/11021/22, відповідно до якої, відрахування 6 місяців має відбуватися із дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи.

Разом з тим, місцевий суд вказав на невідповідність заяви про оголошення фізичної особи померлої вимогам ст. 306 ЦПК України, ст. 46 ЦК України - наслідком якої є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч.4 ст. 183 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Лазоренко Руслан Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для провадження розгляду.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції підійшов до розгляду заяви формально, не здійснив оцінку всіх доказів у справі, не врахував правових висновків Верховного Суду та прийшов до передчасного висновку про залишення без розгляду заяви.

Вказує, що місцевим судом невірно застосовано та тлумачено норму матеріального права.

Безпідставно не застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 46 ЦК України, відповідно до якої шестимісячний строк для оголошення фізичної особи померлою у зв?язку з воєнними діями, збройним конфліктом слід відраховувати з моменту настання відповідної події, а саме бойового зіткнення.

У відзиві Міністерство оборони України просило залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу - без змін.

В обгрунтування відзиву зазначено, що ухвала місцевого суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також від Міністерства у справах ветеранів України також надійшов відзив, який обгрунтовано тим, що суд першої інстанції правомірно ухвалив залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції виходив з того, що за наявними даними ОСОБА_3 зник безвісти за особливих обставин на території на якій ведуться активні бойові дії, які до теперішнього часу не припинені, тому не сплили строки вказані у ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява не відповідає вимогам вимогам ст. 306 ЦПК України, ст. 46 ЦК України, а тому підлягає залишенню без розгляду на підставі відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно ч. 2 ст. 46 ЦК України - фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може на підставі ч. 2 ст. 46 ЦК України оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22.

Законом України «Про оборону України» визначено, що бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

Воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України.

Район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22 зробила висновок, що початок шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України має обраховуватися саме з дати закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Так, судом правильно встановлено, що з акту службового розслідування військової частини НОМЕР_1 вбачається, що солдат ОСОБА_3 зник безвісти 22.02.2024 року в ході виконання бойового завдання під час проведення наступальних (штурмових) дій позицій противника в районі населеного пункту Іванівське Донецької області, внаслідок ворожого мінометного обстрілу з напрямку населеного пункту Опитне Донецької області.

Згідно Наказу № 309 с. Іванівське Бахмутської міської територіальної громади Донецької області є територією активних бойових дій з 24.02.2024 року.

Станом на дату розгляду заяви активні бойові дії на місці ймовірної загибелі фізичної особи не закінчилися.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відсутні підстави для розгляду заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим до спливу строків вказаних у ч. 2 ст. 46 ЦК України, оскільки за наявними даними ОСОБА_3 зник безвісти за особливих обставин на території на якій ведуться активні бойові дії, які до теперішнього часу не припинені.

При цьому, місцевий суд помилково послався на те, що заява підлягає поверненню на підставі ч.4 ст.183 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що строк, визначений статтею 46 Цивільного кодексу України є матеріально-правовим строком, оскільки він встановлює підстави та умови для виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків (правовий статус особи), а не процесуальні строки для вчинення процесуальних дій.

Строк, визначений статтею 46 Цивільного кодексу України це не процесуальний строк, а строк, що визначає матеріальні умови для правових наслідків (визнання безвісно відсутнім/оголошення померлим).

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказане уваги.

Ураховуючи наведені положення закону, предмет спору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення заяви без розгляду.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазоренка Руслана Володимировича задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 лютого 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко