ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2088/25 Справа № 185/9782/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Мотуз О. В. та представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». 17 травня 2016 року позивача звільнено з роботи.

Згідно довідки МСЕК від 28 вересня 2016 року йому первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 30%.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 18 вересня 2018 року серії 12 ААА №053374 (копія додається) повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 55%, з яким: 40% - хронічне обструктивне захворювання легень, 15% - приглухуватість.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 18 вересня 2018 року серії 12 ААБ №014321 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню та протипоказана важка фізична праця, в умовах пилу, шуму, підземно, несприятливого мікроклімату.

Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 245 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1000,00 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити рішення суду, стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 245 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що беручи до уваги неможливість відновлення здоров`я позивача, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання, інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності (55%), характер немайнових витрат, вважає виваженим та справедливим відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 245 000 грн. Його самопочуття не поліпшується, а негативні зміни у його житті є значними та незворотними, отже факт моральних страждань є очевидним та не потребує доказуванню іншими засобами.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнутого розміру моральної шкоди до 50000 грн., з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Зазначає, що апеляційна скарга мотивована тим, що спричинення позивачу моральної шкоди у стягнутому судом розмірі нічим об`єктивно не підтверджено. За весь час роботи на підприємстві від позивача не надходило жодних скарг щодо умов праці. Склад правопорушення у діях відповідача відсутній.

Також, позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст. 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язання з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало позивачу відмовитися від укладення цього договору. Він свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем порушені права позивача на безпечні та здорові умови праці,склад правопорушення в діях відповідача відсутній. Позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити повністю.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді представником позивача та представником відповідача. Від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_1 з 05 вересня 2002 року по 17 травня 2016 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». 17 травня 2016 року позивача звільнено з роботи.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 08 серпня 2016 року встановлено наявність у позивача професійних захворювань хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні (28.07.2016 року)

Професійне захворювання виникло в результаті тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту.

Причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони, фізичне перевантаження: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30 градусів за зміну при допустимому значенні -51-100, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 30 кг при допустимому значенні до 30 кг. Підвищений рівень шуму.

Згідно довідки МСЕК від 28 вересня 2016 року серії 12 ААА № 042619 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 30%.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань позивачеві спричинена моральна шкода.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі за умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок суду підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 від 08 серпня 2016 року, згідно якого причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони,фізичне перевантаження: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30 градусів за зміну при допустимому значенні -51-100, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 30кг при допустимому значенні до 30 кг. Підвищений рівень шуму, напруженість праці. Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту.

За довідкою МСЕК серії 12 ААА № 042619 від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 встановлено первинно ступінь втрати працездатності на рівні 30%.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у зв`язку із виробничою травмою підлягають задоволенню.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового

відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року вказано, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання, а тому не потребують якихось додаткових доказів.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Визначаючи розмір, який підлягає стягненню у відшкодуваня моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачеві встановлено втрату професійної працездатності в 55%. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло при первинному встановленні втрати професійної працездатності. При послідуючих переосвідченнях такого права не виникає.

За висновком МСЕК від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату працездатності 30%.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції помилково виходив із повторного встановлення втрати працездатності в 55%.

За таких обставин визначений судом першої інстанції розмір підлягає зміні до 50000 грн.з урахування того, що такий розмір визнається відповідачем.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено спричинення моральної шкоди спростовується встановленими обставинами.

Доводи про те, що відсутня вина відповідача в спричиненні моральної шкоди не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки в даному випадку вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

Оспорюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, представник позивача просив зменшити розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди, таким чином він погоджується з тим, що позивачеві спричинена моральна шкода відповідачем і повинна відшкодовуватися.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку стягнута сума моральної шкоди не підлягає оподаткуванню, оскільки моральну шкоду завдано подією, яка відбулася до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тобто до 25 травня 2020 року, коли до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включався дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовувалися на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції

дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Разом з тим, при визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в внаслідок професійного захворювання, колегія суду враховує право позивача на відшкодування моральної шкоди, яке виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності у розмірі 30% з 28.09.2016 року.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановлених обставин апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного розміру моральної шкоди,яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 245000 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до Закону України про судовий збір, за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

1, 5 % від 50000 грн. становить 750 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 року (на момент пред`явлення позову) становив 3028 грн., а тому судовий збір у такому розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно довимог ст.141 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про зменшення стягнення з відповідача на користь держави судового збору з «1000» до розміру «750 грн.».

Керуючись ст.ст. 141, 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мотуз О. В. залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року в частині стягнутого розміру моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 з «100 000 грн.» до «50 000 грн.(п`ятьтдесят тисяч грн..)» та зменшити розмір судового збору на користь держави з «1000 грн» до «750 грн».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 04 березня 2025 року.

Судді: