ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1428/15-ц
номер провадження 4-с/695/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Біліченко С.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Золотоноша скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо незняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області через систему «Електронний суд» адвокатом Давидюком А.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подано скаргу на бездіяльність Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо незняття арешту з майна, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти обтяження у вигляді арешту з усього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що накладений постановою ВДВС Золотоніського МРУЮ №49122916 від 25 вересня 2015 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні в Золотоніському відділі державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 03 вересня 2015 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області №695/1428/15-ц, боржником в якому був ОСОБА_1 .

Згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 10 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця від 16 грудня 2019 року накладено арешт на кошти боржника.

Постановою державного виконавця від 27 лютого 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу.

Повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

Станом на день подачі зазначеної скарги до суду ПАТ «Дельта Банк», яке є стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, перебуває на стадії ліквідації.

Згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, постановою ВДВС Золотоніського МРУЮ №49122916 від 25 вересня 2015 року накладено арешт нерухомого майна ОСОБА_1 .

20 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту та отримав відповідь №53427 від 01 жовтня 2024 року, в якій було зазначено, що постановою державного виконавця виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію щодо стану виконавчого провадження не вбачається можливим, оскільки виконавче провадження знищене за строком зберігання.

Завершивши виконавче провадження, державним виконавцем не прийнято рішення про скасування обтяжень на майно боржника, яке накладене в межах зазначеного виконавчого провадження.

Враховуючи факт знищення виконавчого провадження без зняття арешту з майна, заявник вважав, що порушуються права ОСОБА_1 , тому що державний виконавець мав би виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно його нерухомого майна.

Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У своїх додаткових поясненнях від 28.01.2025 р. представник скаржника вказував, що збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, враховуючи не пред`явлення повторно виконавчого листа до примусового виконання в визначені чинним законодавством строки, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника, тому такі арешти мають бути скасовані.

У судовому засіданні 08.11.2024 р. представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Давидюк А.Ю. скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні. У подальшому в судове засідання скаржник та його представник не з`явилися, але адвокат скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, скаргу просив задовольнити.

Представник Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, але скерував до суду заяву, в якій просив проводити розгляд скарги без його участі.

Представник стягувача - ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

10.09.2019 р. державним виконавцем Золотоніського ВДВС було відкрито ВП №60002137 з примусового виконання виконавчого листа №695/1428/15-ц, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 26869,04 грн. на користь ПАТ «Дельта банк». Копія постанови про відкриття виконавчого провадження міститься в матеріалах справи.

З копії постанови про арешт коштів боржника від 16.12.2019 р. ВП №60002137 вбачається, що державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Згідно постанови державного виконавця від 27.02.2020 р. по ВП №60002137, оскільки в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, то відповідно до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист №695/1428/15-ц, виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 03.09.2015 р., повернуто стягувачу.

З листа державного виконавця Золотоніського ВДВС від 11.09.2024 р. №50916 вбачається, що виконавче провадження ВП №60002137 було завершено, передане в архів, але після зберігання там протягом 3-х років було знищено відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 р.

Скаржник звертався 20.09.2024 р. до Золотоніського ВДВС із заявами про зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчих проваджень№49122916 та №60002137.

Із листа Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.10.2024 р. №56058 вбачається, що в період з 2015 по 2020 на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №695/1428/15-ц, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 26869,04 грн. на користь ПАТ «Дельта банк»:

ВП №49122916, відкрите на підставі заяви стягувача від 17.09.2015 р. та 08.12.2015 р. відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження (п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження») виконавчий документ направлено до Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ для подальшого виконання;

ВП №60002137, відкрите на підставі заяви стягувача від 07.09.2019 р. та після проведення виконавчих дій виконавчий документ повернуто стягувачу за п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

У даному листі ДВС вказує, що постанови державного виконавця про арешт майна винесені без порушень чинного законодавства та не оскаржувалися, підстави для скасування арешту, передбачені ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №400090228 від 21.10.2024 р. вбачається, що в межах ВП №49122916 згідно постанови Золотоніського ВДВС від 25.09.2015 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Листом від 19.12.2024 р. №187-60-633/24 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Дельта Банк» з ринку повідомив, що 06.07.2020 між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» був укладений договір №2277/К про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло права вимоги банку, в тому числі й за кредитним договором №001-2502-050911 від 05.09.11, укладеним з позичальником ОСОБА_1 . Копія договору факторингу та витягу з додатку №1 до даного договору надані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Дельта Банк» з ринку та містяться в матеріалах справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу в разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Указаний механізм запроваджено законодавцем із метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виконання судового рішення - це завершальна стадія цивільного судочинства в процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено статтею 6 Конвенції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 2-2724/2011.

Скаржник, звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність Золотоніського ВДВС вказує, що оскільки виконавче провадження №49122916 завершене, виконавчий лист повернутий стягувачу, то є всі підстави для зняття арешту з його майна.

Посилання на той факт, що відсутні претензії з боку стягувача, він не звертається повторно до ДВС для пред`явлення виконавчого документу, тому немає жодних підстав для відмови в знятті арешту, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки до матеріалів справи доказів відсутності матеріальних претензій стягувача та відомості про сплату боргу не надано.

Натомість у відповіді на запит від 08.01.2025 р. ТОВ ФК «Кредит-Капітал» повідомляє суд, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором боржником ОСОБА_1 не здійснено жодних виплат.

Скасування застосованих обмежень може мати місце в разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права розпоряджатись своїм майном.

Судом не встановлено бездіяльності державного виконавця Золотоніського ВДВС та наявність обставин для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в межах виконавчого провадження №49122916, оскільки виконання рішення суду не підтверджено належними доказами, жодних фінансових документів щодо добровільної сплати заборгованості скаржником не було надано, відтак неможливо стверджувати про виконання рішення суду.

Таким чином, суд не вбачає в діях державного виконавця порушення чинного законодавства, оскільки державний виконавець дотримався передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» порядку виконання виконавчого документу та вчинив передбачені цим законом виконавчі дії.

У зв`язку з вище викладеним суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись вищевикладеним та ст. 257 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо незняття арешту з майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.Ю. Степченко