ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2536/24Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/176/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Храпак Н.М., Костіва О.З.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №601/2536/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЙС від імені якого діє адвокат Тараненко Артем Ігорович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЙС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЙС (далі - ТОВ ФК Ейс) звернулось до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 11 листопада 2021 року між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №292874013 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого на рахунок останнього було перераховано грошові кошти у сумі 22 000,00 грн на його банківську картку строком на 30 днів та зі сплатою процентів за користування коштами.

Право грошової вимоги за вказаним кредитним договором переходило тричі на підставі договорів факторингу: від ТОВ Манівео швидка фінансова допомога до ТОВ Таліон Плюс; від ТОВ «Таліон Плюс до ТОВ ФК Онлайн Фінанс та від ТОВ ФК Онлайн Фінанс до позивача - ТОВ ФК Ейс.

Згідно останнього договору факторингу від 17 липня 2024 року №17/07/24, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ ФК Ейс, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 сумі 65441,88 грн., з яких 19 118,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 46 323,88 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Оскільки заборгованість не погашена, тому ТОВ «ФК «ЕЙС» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №292874013 від 11.11.2021 року в загальному розмірі 65 441,88 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК Ейс просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що рішення є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, оскільки договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому.

Вважає, що договори факторингу та реєстри права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги. Відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ Таліон Плюс відбулося в межах чинності Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року.

Вважає, що факт здійснення оплати не впливає на відступлення прав вимоги, оскільки відповідно до умов договорів факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 292874013 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до п.1.1 вищезазначеного договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов договору та додатків до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»

Згідно умов договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позивальником, а саме до 11.12.2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Базова процентна ставка становить 722,7%.

Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором №292874013 заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за цим договором станом на 19.07.2024 року становить 65 441,88 грн., з яких 19 118,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 46 323,88 грн. - сума заборгованості за відсотками.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 22 000 грн. шляхом перерахування на його банківську карту № НОМЕР_1 , що стверджується платіжним дорученням № 2d196a9a-337e-452ab563-3d83c2375681 від 11.11.2021 року, а також довідкою №07/2024 складеною ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.07.2024 року.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу №28/1118-01, строком дії до 28.11.2019 року.

У розділі 1 зазначеного договору визначено терміни, а саме: Відповідно до умов вказаного договору: п.п.1.1 «Боржник» фізична особа, з якою укладено кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим договором; п.п.1.2 «Кредитний договір» кредитний договір, укладений між клієнтом і боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критеріям: боржником за кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме в Реєстрах прав вимог; п.п. 1.3. «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому; п.п1.4 «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили; п.п.1.5 «Реєстр прав вимог» означає перелік прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в додатку № 1 до цього договору. Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1. договору).

Згідно умов цього договору факторингу, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги (пункт 4.1).

На виконання пункту 2.1 договору факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги № 173 від 15.02.2022 року, у якому зазначено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 292874013 від 11.11.2021 року на загальну суму 60 884,12 грн.

В подальшому, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено наступні угоди:

28.11.2019 року додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року;

31.12.2020 року додаткову угоду № 26, що продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2021 року;

31.12.2021 року додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору факторингу до 31.12.2022 року.

Крім того, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого встановлено до 04.08.2021 року.

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03.08.2021 року та № 3 від 30.12.2022 року, якими продовжено строк дії зазначеного договору факторингу до 30.12.2024 року включно.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, сторони зазначили що від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» переходить право вимоги до ОСОБА_1 за спірним кредитним договором на загальну суму 65 441,88 грн.

17 липня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступив позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу №17/07/2024 від 17.07.2024 року, сторони зазначили, що від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» переходить право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 65 441,88 грн. за спірним кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року, боргові зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 листопада 2021 року ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01, тому у ТОВ «Таліон Плюс», як Фактора, не виникло право вимоги за зобов`язанням відповідача, яке він міг би передати на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Крім цього, суд зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, зокрема, в частині відмови у задоволенні позову з підстав відсутності доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Інші зазначені судом підстави, зокрема, укладення кредитного договору з ОСОБА_1 після укладення договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, враховуючи наступні мотиви.

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Відповідно до п. п. 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Враховуючи, що строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року неодноразово продовжувався додатковими угодами, аж до 31.12.2022 року, тому станом на 15 лютого 2022 року (день підписання реєстру №173 від 15 лютого 2022 року) первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вправі був відступити ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 292874013 від 11.11.2021 року, за яким настав строк виконання.

А тому відмова у позові з тих підстав, що право вимоги до відповідача не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року, не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах закону.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у справі доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ ФК Ейс.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що:

47. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

48. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17 виснувано, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах .

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Згідно п. 3.1.2 фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором одним платежем протягом п`яти банківських днів з моменту підписання сторонами такого реєстру прав вимог, якщо інші умови сторони не погодили шляхом укладання додаткової угоди. Пунктом 3.1.3 передбачено, що фінансування сплачується фактором на банківський рахунок клієнта, зазначений у 13 розділі цього договору. Сума фінансування вважається отриманою після її зарахування на рахунок клієнта.

Пунктами 2, 3 реєстру прав вимоги № 173 від 15.02.2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео» до ТОВ «Таліон Плюс» сторони погодили, що сума фінансування, належна до сплати клієнту за цим реєстром прав вимог становить 35% від основної суми заборгованості (тіла кредиту) та складає 7 797 642, 29 грн. Визначено, що сума фінансування за цим реєстром прав вимоги підлягає сплаті фактором у чотири етапи до 20 числа кожного календарного місяця. Кожний платіж повинен бути не менше 25 % від суми фінансування.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, тому колегія суддів вважає, що у зв`язку саме з цією обставиною позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ ФК Ейс.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕЙС - задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.