Номер провадження 2/754/1071/25
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційних витрат, -

Стислий виклад позицій сторін

25.09.2024 Позивачка засобами поштового зв?язку звернулася до Суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь

19 531,37 грн - процентів за договором позики від 08.10.2021 за час правомірного користування позикою за період з 08.10.2021 по 19.08.2022 у розмірі облікової ставки Національного банку України;

28 452,69 грн - інфляційних та 10 692,82 грн - 3% річних за період з 20.08.2022 по 23.09.2024, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов`язання за договором позики (розписка), не повернувши 170 000,00 грн, що встановлено рішення суду. Відповідно, Позивачка просить Суд стягнути інфляційні витрати, 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання. Також Позивачка заявила про стягнення процентів у розмірі облікової ставки Національного банку України час правомірного користування позикою.

06.11.2024 представник відповідача, адвоката Самусь О.В., подав відзив на позовну заяву, в якому він просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, відповідач стверджує, що період, за який вони нараховані, підпадає під дію пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що виключає можливість їх стягнення.

Щодо стягнення відсотків за договором позики, відповідач стверджує, що Позивачка хоча і нарахувала відсотки відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, однак не надала сам договір позики для перевірки її твердження, що цим договором не встановлено інший розмір відсотків за користування позикою, у зв`язку з чим у задоволенні позову у цій частині також слід відмовити.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, відповідач вважає їх завищеними, оскільки, на його думку, обсяг наданих послуг не відповідає заявленій сумі.

Позивачка, у відповіді на відзив відповідача, яка була подана 11.11.2024, наполягала на повному задоволенні позовних вимог. Аргументуючи свою позицію, Позивачка зазначила, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, на який посилається відповідач, був доповнений Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022, що набрав чинності 17.03.2022, тому не має зворотної дії в часі відповідно до статті 58 Конституції України, і не застосовується до договорів, які було укладено до 17.03.2022.

Позивачка зауважила, що укладення договору позики підтверджується розпискою. Позика є безпроцентовою, а тому Позивачка має право на отримання відсотків на підставі статті 1048 ЦПК України. Заперечення відповідача щодо ненадання Позивачкою доказів безпроцентності договору позики суперечать прицнипу змагальності та концепціїї негативного доказу.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

22.06.2023 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 754/200/23, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі в розмірі 170000,00 грн та 2500 доларів США, а також 2640,00 грн судового збору. Рішення суду набрало законної сили 25.07.2023.

Цим судовим рішенням встановлено, що:

- відповідач отримав грошові кошти від Позивачкм в розмірі 170000,00 грн та 2500 доларів США у позику;

- факт отримання коштів цих підтверджується відповідною розпискою від 08.10.2021;

13.07.2022 Позивачка звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики, протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги;

Відповідач не повернув Позивачці кошти та не скористався можливістю запропонувати вирішити питання повернення боргу за рахунок майна, як зазначено в розписки до кінця 2022 року

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина пята статті 82 ЦПК України).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандолою Олександром Олексійовичем від 03.11.2023 відкрито виконавче провадження за № НОМЕР_1 щодо стягнення цього боргу.

Докази сплати боргу, що присуджено до стягнення вказаним више рішенням суду, у матеріалх справи відсутні. Відповідач такі обставини не заперечував.

ОЦІНКА СУДУ

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

15 березня 2022 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року.

Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту:

"18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Верховний Суд розгляд питання застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)) і зробив такі висновки:

"Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

При ухваленні рішення у справі суд враховує також аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23).

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на дію спеціальної норми Перехідних положень ЦК України, яка звільняє позичальників за договором позики від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану, позикодавцеь не зможе вимагати стягнення з позичальника додаткових коштів у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану, тобто за період з 24 лютого 2024 року та протягом 30 днів після його закінчення.

У цій справі Позивачка нарахувала 3 % річних та інфляційні втрати за період з 20.08.2022 по 23.09.2024, що суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому Суд в цій частині відмовляє.

При цьому її заперечення щодо неможливості застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договору позики, що був укладений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», Суд відхиляє, оскільки після 24 лютого 2022 року в силу цього Закону боржник (позичальник) звільнений від відповідальності, визначеної частиною другої статті 625 ЦК України, незалежно від дати укладання договору позики. Таке застосування відповідає принципу незворотності дії закону в часі, закріпленому в статті 58 Конституції України

Щодо стягнення проценти за договором позики (стаття 1048 ЦК України)

За правилами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивачка стверджує, що проценти мають нараховуватися за обліковою ставкою НБУ, оскільки розмір процентів не був погоджений.

Водночас, Позивачка не надала суду договір позики, що унеможливлює встановлення обставин щодо домовленості сторін про сплату процентів за договором позики.

Відповідач у відзиві на позов звертав увагу Позивачки на відсутність у матеріалах справи відповідних доказів. Позивачка у відповіді зауважила, що укладання договору доводиться розпискою, копія якої надана до матеріалів справи. Однак, при перевірці доказів, Суд не виявив цієї розписки в матеріалах справи та в додатках до позову. Крім того, в рішенні суду у цивільній справі № 754/200/23 не було встановлено обставин щодо наявності (відсутності) домовленості сторін щодо процентів. Це питання не вирішувалось.

Твердження Позивачки, що Відповідач мав довести, що договором встановлено розмір процентів, Суд відхиляє, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 ЦПК України). Це означає, що Позивачка, вимогаючи стягнення процентів розмір, яких залежить від умов договору позики, повинна була надати цей договір (розписку) - доказ, що підтверджують її твердження про відсутність домовленості про розмір процентів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста стаття 81 ЦПК України).

Суд вважає є некоректним та помилковим, посилання Позивачки в обгрунтування своєї позиції на висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що "певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс" (див. пункт 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).Позивачка не може перекладати тягар доказування на Відповідача, стверджуючи, що він повинен довести відсутність домовленості про розмір процентів.

Аргументи Позивачки стосовно того, що у статті 1048 ЦК України встановлена презумпція оплатності, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки Позивачка не звільняється від необхідності довести конкретний розмір і порядок нарахування процентів, які, згідно з законодавством, визначаються умовами договору позики.

Тому саме на Позивачку покладається обов`язок надати Суду цей договір для підтвердження заявлених вимог. Позивачка не обгрунтувала неможливість подання цього доказу.

Суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення процентів за договором позики з підстав недоведеності умов договору позики щодо їх розміру.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зорема, у разі відмови в позові - на позивачаю

З огляду на те, що Суд відмов у позові повністю, судові витрати покладаються на Позивачку.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики, 3% річних та інфляційних витрат відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО