Справа № 457/1452/25
провадження №2/457/359/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 листопада 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу житлової квартири та визнання права власності на житлову квартиру,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу житлової квартири та визнання права власності на житлову квартиру. Позов мотивований тим, що 15 березня 2021 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , було укладено Попередній договір купівлі продажу житлової квартири АДРЕСА_1 . Згідно цього Договору Сторони зобов`язалися протягом строку і на умовах, встановлених цим попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі продажу, а також відповідно до п.1.3 Договору Сторона 1, якою є відповідачка, зобов`язалася продати, а Сторона 2, якою є позивачка, купити житлову квартиру за Основним договором за ціною 270 000 (двісті сімдесят тисяч гривень) 00 копійок, які сплатила позивачка на момент укладення Договору, про що зазначено у п.1.4 та розписці від 15.03.2021 року. Як передбачає попередній договір ОСОБА_2 зобов`язується повністю звільнити житлову квартиру для її вільного використання ОСОБА_1 і передати житлову квартиру, не обтяжену правами третіх осіб, іншими обмеженнями і обтяженнями, судовими спорами, за актом приймання передачі в день укладення Основного договору. Одночасно з передачею житлової квартири Відповідачка зобов`язується передати Позивачці наступні документи: правовстановлюючі документи, відповідні витяги з Державного реєстру речових прав, технічний паспорт, звіт про експертну оцінку. Відповідно до попереднього договору, основний договір мав бути укладений та посвідчений нотаріусом у строк до 15.14.2021року, проте у встановлений даним пунктом Договору строк, Відповідачка не уклала Основний договір купівлі - продажу вищевказаної житлової квартири, у зв`язку з чим нею пред`явлено Претензію від 01 травня 2021 року, в якій повідомила про вимогу повернути їй сплачені кошти за житлову квартиру, адже остання не уклала Основний договір купівлі-продажу даного нерухомого майна. 04 червня 2021р. ОСОБА_1 отримала відповідь на претензію, в якій ОСОБА_2 повідомила, що станом на даний час не має змоги повернути кошти, які вона сплатила за житлову квартиру, та просить зачекати невстановлений термін у зв`язку із скрутним фінансовим становищем. Вважає, що відповідач порушила істотні умови Договору, а саме п.п.1.1, 1.3, 1.5 та 1.6., що призвело до позбавлення отримання у власність житлової квартири. Просить визнати дійсним Попередній договір купівлі - продажу житлової квартири (від 15 березня 2021 року), №31, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 84.6

кв.м, житловою площею 38.3 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , скасувати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 84.6 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м., визнати за ОСОБА_1 право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 84.6 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від її захисника адвоката Коцан Р.М. надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до листа відділу державної реєстрації Трускавецької міської ради від 26 вересня 2025 року та інформації з Єдиного державного демографічного реєстру відомості щодо ОСОБА_2 відсутні.

Згідно з ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

На виконання вимог зазначеної вимоги цивільного процесуального законодавства відповідач у судові засідання, призначені на 09 жовтня 2025 року та 03 листопада 2025 року, викликалася через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Крім цього, відповідачу було скеровано повістку про виклик у судове засідання засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання, однак конверт з судовим викликом було повернуто на адресу суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу (ЦК) України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч.1 статті 662 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відпо договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.664 ЦК України договором купівлі-продажу бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом за наявними матеріалами справи встановлено, що відповідно до Попереднього договору купівлі - продажу житлової квартири від 15 березня 2021 року між нею, ОСОБА_1 (сторона 2) та відповідачкою ОСОБА_2 (сторона 1), було укладено Попередній договір купівлі продажу житлової квартири АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1.1. цього Договору Сторони зобов`язалися протягом строку і на умовах, встановлених цим попереднім договором, укласти в майбутньому договір купівлі - продажу, за яким Сторона - 1 буде виступати продавцем, а Сторона - 2 - покупцем житлової квартири Зазначений договір купівлі - продажу надалі іменується Основний договір.

Згідно пункту 1.3. Договору Сторона - 1 зобов?язується продати, а Сторона - 2 - купити житлову за Основним договором за ціною 270 000 (двісті сімдесят тисяч гривень 00 копійок.

Згідно пункту 1.4. Договору Сторона - 2 сплатила Стороні - 1 ціну продажу житлової квартири за Попереднім договором на момент його укладення у гривнях, у готівковій формі.

Як вбачається з долученої доматеріалів позовної заяви розписки від 15 березня 2021 року, ОСОБА_2 , на виконання вимог попереднього договору купівлі-продажу житлової квартири від 15 береня 2021 року, отримала від ОСОБА_1 кошти в сумі 270 000 гривень.

Тобто позивачкою ОСОБА_1 , шляхом здійснення оплати за попереднім договором купівлі-продажу житлової квартири від 15 береня 2021 року було виконано зобов`язання перед ОСОБА_2 щодо здійснення купівлі квартири АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1.6. попереднього Договору, Основний договір має бути укладений і посвідчений нотаріусом, який буде обраний Стороною - 2, у строк до 15 квітня 2021 (п?ятнадцятого квітня дві тисячі двадцять першого) року включно. Усі витрати, пов?язані з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією Основного договору, сплачує Сторона 2.

Крім цього, відповідно до пункту 3.5. попереднього Договору, якщо Сторона - 1 необгрунтовано відмовляється або ухиляється від укладення Основного договору в строки і на умовах, визначених цим попереднім договором, Сторона - 2 має право вимагати відшкодування завданих цим збитків у повному обсязі (без урахування штрафу та пені), а також має право вимагати в судовому порядку визнання за нею права власності на житлову квартиру, яка є предметом даного договору.

Проте як вбачається з відповіді ОСОБА_2 від 04 червня 2021 року на подану претензію позивача ОСОБА_1 щодо повернення сплачених нею коштів у зв`язку з невиконанням умов попереднього договору ОСОБА_2 , відповідачка зазначила в такій, що через фінансові проблеми немає змоги повернути кошти сплачені їй позивачкою.

Як вбачається із свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності житлова квартира АДРЕСА_1 .

Згідно Технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 84,6 кв.м., житлова площа 38,3кв.м, в тому числі:лоджія площею5.1 кв.м та два балкони площею 1.4 кв.м і 0.5кв.м. Квартира складається з двох житлових кімнат: 16.5 кв.м та 21.8 кв.м.

Як вбачається з висновку ВГС України, відображеному в Постанові від 20.09.2017, справа №923/1004/15, суть попереднього договору полягає в тому,що його сторони зобов`язуються в майбутньому укласти основний договір. При цьому попередній договір визначає умови, на яких сторони зобов`язуються в певний строк укласти основний договір, тобто, за попереднім договором виникає лише двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір майбутньому, позаяк, укладенням попереднього договору лише обумовлюються наступні дії його сторін, а не відбувається фактичне вибуття із власності продавця предмету продажу, а покупець не набуває право власності на це майно з укладенням попереднього договору.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №759/17395/15-ц (провадження №61-9297св18).

Як вбачається з тексту договору, сторони погодили всі істотні умови та повністю усвідомлювали значення своїх дій, укладення договору відбулось шляхом вільного полевиявлення.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому

(основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Отже, попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах.

З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали попередній договір, яким запевнили обов`язок сторін укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 ЦК України).

Зі змісту попереднього договору купівлі-продажу квартири вбачається, що в ньому сторони зобов`язалися у строк до 15 квітня 2021 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначені цим Договором. Предметом цього договору є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в розписці підтверджує факт того, що продаж вищевказаної спірної квартири отримала за неї кошти в повному обсязі.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права.

Ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, і користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Згідно ч.2 ст. 219 ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Як вбачається із ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17 викладено правовий висновок про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином суд приходить до переконання, що слід визнати Попередній договір купівлі - продажу житлової квартири від 15 березня 2021 року, оскільки даний договір на момент його укладення відповідав справжній волі сторін, позаяк позивач ОСОБА_1 хотіла придбати житлову квартиру, а відповідач ОСОБА_2 бажала продати житлову квартиру, яка є предметом договору та нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежала від волі позивача, а саме з вини відповідача не відбулося укладення основного договору купівлі продажу житлової квартири, зважаючи на те, що позивач сплатила кошти за квартиру та відповідачкою в розписці визнано факт отримання коштів за продаж квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,60,76-81,89,263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу житлової квартири та визнання права власності на житлову квартиру - задоволити.

Визнати дійсним, укладений 15.03.2021р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Попередній договір купівлі - продажу житлової квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати за ОСОБА_2 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 84.6 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Трускавецьким міським судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації : АДРЕСА_4 .

Суддя: В. І. Марчук