н/п 2/490/1608/2018 Справа № 490/8048/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі - Вознюк Д.І.,

за участі : позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

18.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки , в якому просить виділити в натурі належні йому на праві власності 64/100 часток допомолодіння з прилеглими господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 1554 кв.м. за вказаною адресою.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу,оформленого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М. р №1259 від 23.03.2003 року, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 придбав 64/100 частки домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі продажу домоволодіння складається , з : житлового будинку кам`яного , житлового площею 49 кв.м., зазначеного на плані літ. "А". житлового будинку кам`яного, житловою площею 25.30 кв.м. зазначеного на плані літ. "Б", літньої кухні літ. "В", гаражі літ "Н", вбиральні літ "Е", льоху літ. "Мпд", тамбуру до літньої кухні літ "П", огорож 3,4,6,7, споруд 2,5, І. Інші 34/100 часток домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_3 тобто житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1554 кв.м., з яких 254 кв.м., під будівлями, 92 кв.м., під тротуаром, 1208 кв.м., під городом. Земельна ділянка була виділена у безстрокове користування на підставі рішення Міськвиконкому №77 від 19.01.1973 року. Реальний поділ домоволодіння між співвласниками не проводився,порядок користування земельною ділянкою не визначався, що породжує постійні суперечки. Відповідачка користується домоволодінням та земельною ділянкою на свій розсуд без урахування його прав та інтересів, що змушує звертатися до суду з позовом.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2017 року відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом.

04.04.2018 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяв.

20.12.2018 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшли заперечення на позовну заяву та заяву про закриття провадження у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 23.12.2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

06.01.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2021 року прийнято позовну заяву до провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2021 року клопотання відповідачки ОСОБА_3 задоволено частково. Витребувано для огляду з Центрального районного суду м. Миколаєва матеріали справи № 490/5479/14-ц; справи № 2-1912/11; справи № 490/367/13-ц. Долучити до матеріалів справи додані докази.

У задоволенні клопотання про залучення до участі у справів якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 відмовлено

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.06.2021 року клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено. Призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: надати можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою, площею 1554 кв.м., розташованою по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2021 року поновлено провадження у справі.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В.

Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 03.06.2022 року "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді ОСОБА_7 , на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2022 року суддею Гуденко О.А. прийнята справа до провадження та призначено підготовче засідання у справі .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.03.2024 року клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено.

Призначено у справі №490/8048/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

Надано можливі варіанти порядку виділу в натурі 64/100 часток домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_8 на підставі Договору купівлі-продажу частки домовлодіння від 23.03.2004 року за реєстровим № 1259, а саме: - варіант згідно ідеальних часток , належних сіпввласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 , - варіант згідно фактичного порядку корситування, що склався між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , - варіант згідно побажання співвласника ОСОБА_1 . Проведення експертизи доручено судовому ескперту ОСОБА_9 при Регіональній Торгово-промисловій палаті Миколаївської області.

26 червня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта №125-0152/1 судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №490/8048/17.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.07.2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.02.2025 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сорочан В.В. надійшло клопотання, в якому він просив долучити до матеріалів справи письмові пояснення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позову, просив про його задволення.Судуд пояснив, що коли в 2004 році він придбав частину допомолодіння , прподавець венгереш йому чітко пояснив, які будівлі фактично йому продаються - і серед них був і будинок літер А., і будинок літер Б. Частина домовлодіння, яку вони фактично придбали, була відокремленою, з окремим подвір`ям та входом, ан іншій огорожені частині подвір`я будувався двоповерховий будинок. Як поясним йому продавець- вони фактично помінялися - половина двору з усіма там розташованими спорудами залишаєтьяс у Венгереша, а взамін він дозволив на місці чи-то сарпая, чи-то літньої кухні збудувати великий житловий будинок. В той час там ніхто не проживав, вони залишили в обох будинках свої речі.проте коли приблизно через рік остаточно переїхали до домоволодіння, то з`ясували, що відповідачка викинула їх речі з будинку літер Б, пробила хвіртку в їх двір і викорситьовує літер Б як свою власнність.З тих пір вони намагаються всякими способами, в тмоу числі зверненнями до суду неодноразово з позовами відновити своє порушене право.

Представник позивача адвокат Сорочан В.В, в судовому засіданні підтримав позов і надав наступні пояснення. Так, на його думку, фактичні обставини спору та наявні у справі докази дають нам підстави впевнено стверджувати, що попередніми співвласниками домоволодіння був зроблений реальний його поділ відповідно до належних їм часток після чого кожен з них користувався ізольованими частками домоволодіння з окремими в`їздами з вулиці; далі відповідач ОСОБА_3 протиправно заволоділа належним позивачужитловим будинком літ. «Б» і безпідставно користується частиною його подвір`я.

23 березня 2004 року ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим Договором купівліпродажу придбав у ОСОБА_5 64/100 частки домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель. Право приватної власності позивача на 64/100 частки на це домоволодіння було зареєстровано у встановленому законом порядку Миколаївським бюро технічної інвентаризації 07 квітня 2024 року за реєстраційним номером 5184454 що підтверджується відповідним свідоцтвом. Як зазначено в п. 2 вказаного Договору купівлі-продажу, - придбане ОСОБА_1 домоволодіння в цілому складається з: житлового будинку кам`яного, житловою площею 49,00м.кв., зазначеному в плані літ. А, житлового будинку кам`яного, житловою площею 25,3м.кв, зазначеного в плані літ Б, літньої кухні літ. В, гаражу літ. Н, вбиральні літ. Е, льоху літ .Мпд, тамбуру до літньої кухні літ. П, огорож 3,4,6,7, споруд -2,1,І. Відповідач факт придбання ОСОБА_1 перелічених будівель заперечує.

Наголошує, що в тексті Договору купівлі продажу дослівно вказано, що: «Домоволодіння в цілому складається …:» - і далі за приведеним вище переліком. На думку відповідача, в Договорі мова йде про усе Домоволодіння тобто з врахуванням і тих будівель та споруд, якими володіє і користується інший його співвласник ОСОБА_3 . Помилковість такого висновку нам видається очевидною. Аби в цьому переконатися досить співставити вказаний в Договорі перелік з тими спорудами, якими користуються і володіють кожен із його співвласників. Виявляється, що усі перелічені в Договорі будівлі і споруди (за виключенням житлового будинку літ. Б) знаходяться у володінні і користуванні виключно ОСОБА_1 . І навпаки, жодна із позначених в Плані земельної ділянки об`єктів нерухомості якими володіє і користується ОСОБА_3 (як-то: будинок літ. С, сарай літ. Р, тамбур літ. П) в цьому договорі не значиться. Тобто в договорі купівлі продажу від 23 березня 2004 року зафіксовані саме ті будівлі і споруди (включаючи і житловий будинок літ. «Б»,) які складали частку 64/100 позивача у всьому Домоволодінні.

Відповідач в соїх запереченнях посилається на те, що в мотивувальній частині рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.02.2014 року у справі № 490/3671/13-ц суд з приводу продажу ОСОБА_1 в березні 2004 року 64/100 частки спірного Домоволодіння перерахував будівлі та споруди кожного із співвласників та вказав, що житловий будинок з сінями літ. «Б-1» та «б-1» знаходиться у користуванні ОСОБА_3 . В противагу наведеному перш за все наголошує , що предметом розгляду даного судового рішення виступало не визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 23.03.2004 р повністю чи в певній його частині (як оспорюваного правочину) а лише визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Миколаївської ради щодо перерахунку ідеальних часток і спірному Домоволодінні. А отже суд жодної правової оцінки правомірності укладання Договору купівлі-продажу від 23.03.2004 року а також відповідності його змісту вимогам закону не надавав. Більше того. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено виключно у двох випадках набутті права власності на безхазяйну річ (стаття 335 ЦК) та на об`єкт самочинного будівництва (ст. 376 ЦК України). Тому визнання права власності за рішенням суду (зокрема, - у порядку ст. 392 ЦК України) не породжує, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Але нічого подібного в судовому рішенні Центрального районного суду від 17.02.2014 року по справі № 490/3671/13-ц ми не бачимо. Дійсно, суд у п. 4 мотивувальної частини перераховує об`єкти, які складають частки їх співвласників після придбання ОСОБА_1 в березні 2004 64/100 частки домоволодіння за договором купівлі продажу. Проте всупереч змісту цього правочину суд (мабуть помилково) вказав житловий будинок літ «Б-1» у складі майна, яким володіє і користується відповідач. Проте, зазначений договір купівлі подачу як належний правовстановлюючий документ достеменно підтверджує факт придбання позивачем саме цього об`єкту нерухомості.

Також зі змісту цього правочину слідує, що позивач за договором купівліпродажу від 23.03.2004 року набув частку в нерухомому майні яке перебувало на праві спільної часткової власності у двох осіб - ОСОБА_5 і ОСОБА_10 . Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Тобто на момент продажу ОСОБА_5 своєї частки у спільному майні (березень 2004 року) його співвласники скористались цим правом і за взаємною згодою здійснили реальньний поділ цього Домоволодіння. Зокрема, частку ОСОБА_5 в розмірі 64/100 склали перелічені вище будівлі і споруди, в тому числі і житловий будинок літ. Б. Ці будівлі в послідуючому стали предметом купівлі продажу за Договором від 23.03.2004 року. В свою чергу ОСОБА_5 , як того вимагає ст. 257 ЦК України, погодив ОСОБА_11 знесення сараю літ. «Г-1» та побудову на його місці двоповерхового житлового будинку літ. «С» будівництво якого було завершено відповідачем в 2004 році, В тому ж році речові права на цей будинок були належним чином оформлені а будинок заселений сім`єю відповідача. Наявність у власності відповідача на момент укладання договору купівлі продажу двоповерхового капітального будинку літ. «С» спростовує ще одне її твердження. Мовляв, предметом відчуження ОСОБА_5 на користь позивача за договором купівлі продажу не могли виступати два житлових будинки. Бо кожен із співвласників повинен мати для свого проживання окреме житлове приміщення. Але як зазначалось нами вище, у відповідача на праві власності вже перебував капітальний двоповерховий будинок в якому та проживала разом зі своєю сім`єю.

Слід також врахувати важливу і навіть вирішальну для позивача обставину, що той купував фактично відокремлену частку Домоволодіння з окремим в`їздом з вулиці, ізольованим від сусідів подвір`ям на яке виходили усі придбані ним житлові приміщення та допоміжні споруди гараж, льох, літня кухня. Так само окремий в`їзд з вулиці, ізольований двір і можливість одноосібно користуватись належними будівлями і спорудами мала і інший співвласник - ОСОБА_3 .

Зазначає, що при купівліпродажу частки у праві спільної часткової власності діє переважне право купівлі частки іншим її співвласником, встановлене ст. 362 ЦК України. Це означає, що ОСОБА_5 перш ніж продати свою частку у спільному майні за законом повідомив іншого співвласника (тобто ОСОБА_11 ) про свої наміри здійснити таке відчуження і про істотні умови цього правочину. В тому числі про склад майна, що входить до належних йому 64/100 частки у Домоволодінні, в яке входив і будинок літ «Б-1». Докази протилежному відсутні. Відтак діє презумпція добросовісності, відповідно до якої - кожен учасник цивільних відносин вважається таким, що діє в цивільному процесі добросовісно, поки не доведене протилежне (ст.12 ЦК України).

. Але у будь якому випадку, в березі 2004 року ОСОБА_1 реалізував своє право власника 64/100 частки Домоволодіння і заселився з сім`єю у прибрані ним приміщення. Зокрема, в житловий будинок літ «Б» він перевіз меблі та інші речі домашнього вжитку а також тривалий час використовував його для свого проживання. Безумовно, про цю обставину відповідачеві був достеменно відомо. Але ніяких застережень чи заперечень з цього приводу у неї не виникало.

Рішенням суду від 17.02.2014 року у справі № 490/3671/13 суд поновив за ОСОБА_1 право власності на 64/100 частки у спірному домоволодінні, визнавши зокрема, недійсним і скасувавши рішення Виконкому Миколаївської міської ради № 2130 від 26.11.2004 року та відповідні свідоцтва ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на частки у цьому домоволодінні. Втім ОСОБА_3 відмовилася виконати вказане рішення суду і звільнити захоплений нею житловий будинок літ «Б» а також припинити користування частиною подвір`я позивача. Мовляв, суд не провів реального виділу ОСОБА_1 його частки в спільному майні а тому його вимоги до неї є безпідставними. Отже ОСОБА_1 вдруге був змушений звернутися до суду з даним позовом і просити суд виділити в натурі належні йому на праві власності 64/100 часток

домоволодіння з прилеглими господарськими будівлями і спорудами а також визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 1554 кв.м , на якій це домоволодіння розташоване.

Також з приводу неповноти експертного висновку вважають, що відомості і розрахунки, які містяться у експертному висновку № 125-0152/1 дозволяють суду провести запропонований позивачем виділ (з літньою кухнею літ «Б») і без проведення додаткової судової експертизи. Так у запропонованому експертом варіанту виділу (за порядком користування, що склався) інвентаризаційна вартість всього домоволодіння (з врахуванням будівель) оцінена в 459 610 грн (арку експ. висновку 12). Інвентаризаційна вартість будівель і споруд, які пропонується експертом виділити у власність ОСОБА_12 дорівнює 252 044 грн. (арк.11висновку). Отже реальна частка ОСОБА_1 складає: 55/100 (252 044 : 459 610) що на 9/10 частки мене від його ідеальної частки в 64/100. За такого експертом пропонується виплата позивачу за рахунок відповідача грошової компенсації в сумі 264 448 грн. (аркуш 12 висновку).

Однак в разі виділу позивачу окрім запропонованих експертом будівель і споруд інвентаризаційною вартістю 252 044 грн. ще і житлового будинку (літньої кухні) з тамбуром літ. «Б,б» інвентарною вартістю 41 394 грн (арку 12 висновку) вартість його частки буде складати 293 438 грн. В такому разі його реальна частка у спірному домоволодінні буде дорівнювати саме 64/100 (293 438:459 610) що точно відповідає належній йому ідеальній частці 64/100.

В силу викладеного позивач просить суд відновити його порушене право на вказану будівлю та земельну ділянку і задовольнити позов, а саме:

- виділити у власність позивача 64/100 частки домоволодіння у складі будівель і споруд за варіантом, запропонованим експертом РТПП Миколаївської області ОСОБА_9 у висновку № 125-0152/1 від 21.06.2024 р. і додатково виділити йому у власність літню кухню з тамбуром літ. «Б,б» інвентарною вартістю 41 394 грн;

визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1554,0 кв.м. на якій розташоване це домоволодіння згідно третього варіанту поділу, запропонованого експертом РТПП Миколаївській області ОСОБА_9 у висновку за № 125-069 від 14.12.2021 року.

у судовому засіданні відповідчака ОСОБА_3 , заперечила проти позову та зазначила, що позивач вже вдруге звертається до неї з позовом з одними і тими самими вимогами. Вона не заперечує щодо розподілу згідно порядку користування, що склався. Будинокм літер Б позивач ніколи не корситувався, ця споруда входмла в 36/100 часток, які вона придбала задвовго до позивача. В цьому будинку наразі проживає її мати, речей позивача там ніколи не було, його ніхто не виселяв. позивачу було достовірно відомо про порядок корситування та фактичні споруди, що належать кожному зі співвласників при придбанні ним частини допомовлодіння, ні про який відокремлений двір ніколи не йшлося.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 зазначив , що його довірителька придбала у Овчар 36/100 частини домоволодіння, ще до того, як позивач став співвласником зазначеного домоволодіння. Просить суд визначити порядок користування земельної ділянки згідно першого висновку експерта та повністю погоджуєтьяс з останнім висновком експертизи щодо виділу частки домовлодіння. Також звернув увагу суду на непрваильно обраний позивачами спосіб захисту порушеного права - оскільки в разі наявності двох співвласників у праві спільної часткової власності має відбуватися поділ , а не виділ часток у такому праві - адже в такому разі право спільної часткової власності має припинятися. Проте позивач заявив позовні вимоги саме про виділ в натурі його частки домоволодіння у праві спільної часткової власності , а не про поділ домовлодіння.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом досліджено договір купівлі продажу частки домоволодіння, з якого вбачається , що на підставі договору купівлі-продажу, оформленого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М. р №1259 від 23.03.2004 року, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 придбав 64/100 частки домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 Договору , домоволодіння в цілому складається , з : житлового будинку кам`яного , житлового площею 49 кв.м., зазначеного на плані літ. "А". житлового будинку кам`яного, житловою площею 25.30 кв.м. зазначеного на плані літ. "Б", літньої кухні літ. "В", гаражі літ "Н", вбиральні літ "Е", льоху літ. "Мпд", тамбуру до літньої кухні літ "П", огорож 3,4,6,7, споруд 2,5, І.

Відповідно Договору від 27.05.1989 року ОСОБА_3 , купиал у ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 36/100 часток домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 Договору , на земельній ділянці роташовані житловий кам`яний будинок , житлового площею 49 кв.м., зазначеного на плані літ. "А". житловий кам`яний будинок , житловою площею 25.30 кв.м. зазначеного на плані літ. "Б", літньої кухні літ. "Г", вбиральні літ "Е", "О", погріб з шиєю літ. "Д", огорож 3,4, споруд 2,5, І.

Отже, розхбіжності в складі домоволодіння між 1989 та 2004 роком становлять : з`явивися гража літер Н, дві огорожі 6,7, тамбур до літньої кухні.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.02.2014 року позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_3 - задоволено частково. Визнано незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2130 від 26 листопада 2004 року в частині встановлення ідеальних часток власникам домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , видане 2 грудня 2004 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на 34/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , видане 2 грудня 2004 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на 66/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 . Визнано недійсним договір дарування 66/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 17 грудня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Із змісту судового рішення вбачається, що зсудом встанволено, що "матеріалами справи втсанволено та сторонами не заперечується", що з травня 1972 року домоволодіння перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

При цьому у травні 1972 року фактично був здійснений реальний поділ цього домоволодіння, - частку ОСОБА_15 складали: ~ житловий будинок з сенями літер «Б-1» та «б-1»; - сарай літер «Г-1»; = погріб літер «Д-1»; -вбиральня літер «О-1»; - басейн № 2, ворота літер № 4, паркан № 3%; частку ОСОБА_16 складали: - житловий будинок з сенями літер «А-1» та «а-1»; сарай літер «В-1»; - сарай літер «П-1»; - вбиральня літер «Е-1»; - басейн № 5 та замощення «І».

Виходячи з цього частка ОСОБА_15 була визначена у розмірі 36/100, а частка ОСОБА_16 у розмірі 64/100.

В подальшому вказані частки домоволодіння переходили у власність інших осіб неодноразово, але до 2004 року ані розмір часток, ані склад будівель, що їх утворювали для відповідного власника, не змінювались.

Станом на січень 2004 року власниками спірного домоволодіння були ОСОБА_5 (з часткою 64/100) та ОСОБА_3 (36/100).

Виходячи з такого, 23 березня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий номер № 1259) ОСОБА_1 , придбав в ОСОБА_5 64/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яку, відповідно, складали:

- житловий будинок з сенями літер «А-1» та «а-1»; сарай літер «В-1»; - сарай літер «П-1»; - вбиральня літер «Е-1»; - басейн № 5 та замощення «І».

Частку ж ОСОБА_3 складали відповідно:

- житловий будинок з сенями літер «Б-1» та «б-1»; - сарай літер «Г-1»; - погріб літер «Д-1»; - вбиральня літер «О-1»; - басейн № 2, ворота літер № 4, паркан № 3

В той же час відповідачка ОСОБА_3 знесла сарай літер «Г-1» та натомість збудувала житловий будинок «С», а житловий будинок з сенями літер «Б-1» та «б-1» був переобладнаний у літню кухню.

Судом досліджено матеріали цивільної справи № 490/490/3671/13-ц та № 490/5479/14ц , з яких вбачається , що згідно розпорядження Адміністрації Центрального району Виконкому Миколаївської міської ради від 04.11.2024 року № 78 було затверджено акт держаної технічної комісії про готовність житлового будинку та господарчих будов, житловою площею 59, 4 кв.м., загальною - 86,8 кв.м., по АДРЕСА_2 , а саме закінчений будівництвом житлвий будинок літер С та літньої кухні літер Б. перебудованої з житлового будинку літер Б, тамбуру літер б, перебудований з сіней - на ім`я гр. ОСОБА_3 .

Як підтверджується матеріалами справи, 03.11.2004 року Рішенням Державної технічної комісії житловий будинок літ.С ,сіни літ.сІ,літня кухня літ.Б перебудована з житлового будинку, тамбур літ.б перебудований з сіней прийнято в експлуатацію.

Судом досліджено висновок судової будівельно-технічної експертизи №125-033 , проведений в цивільній справі № 490/5479/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ 64/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , з якої вбачається , що згідно 1 варіанту за існуючим порядком використання: У користування співвласника ОСОБА_1 часток 64/100 частини:

У житловому будинку літ "А,а":

1-2-Житлова площа 14,0 кв.м.; 1-3 Житлова площа. 20,8 кв.м.; 1-4 Житлова площа. 7,2 кв.м. ; 1-5 Житлова Площа 7.5 кв.м.; 1-6 Коридор площа 4,8 кв.м.; 1-7 Санузел площа. 5,3 кв.м.

Разом по житловому будинку літ "А", площа 59,6 кв.м.

Надвірні узаконені господарські споруди:

Літ."В" - літня кухня - пл. 27,9 кв.м.; Літ. "Ф" - вбиральня - пл. 1,5 кв.м.; Літ. "Н" - гараж пл. 33,9 кв.м.; Літ. "Т" - сарай - пл. 28 кв.м.; Літ "Мпд" - льох - пл. 4,9 кв.м.; Літ. "У" - навіс - пл. 26.6 кв.м.; Літ. №5 - водю колодязь.

64/100 частин Літ. №3,4,6,7 - огорожа.

64/100 частин Літ № І, ІІ, ІІІ, - замощення.

Варіант розподілу домоволодіння графічно відображено в додатку №2

№2 варіант: за наближеним до ідеальних часток з урахуванням бажання ОСОБА_1 :

Виділити в користування співвласника ОСОБА_1 часток 64/100 частини :

В житловому будунку літ. "А,а":

1-2- Житлова пл. 14,00 кв.м.; 1-3 житлова пл. 20,8 кв.м.; 1-4 Житлова пл. 7,2 кв.м.; 1-5 Житлова пл. 7,5 кв.м.; 1-6- Коридор пл. 4,8 кв.м.; 1-7 санвузол пл. 5,3 кв.м.

Разом по житловому будинку літ "А" пл. 59,6 кв.м.

Надвірні узаконенні господарські будівлі:

Літ. "В" - літня кухня - пл. 27,8 кв.м.; Літ. "Б,б" - літня кухня з тамбуром - пл. 55,9 кв.м.; Літ "Ф" - вбиральня - пл. 1,5 кв.м.; Літ "Н" - гараж пл. 33,9 кв.м.; Літ "Т" - сарай -пл.28,0 кв.м.; Літ "Мпд" - погріб - пл. 4,9 кв.м.; Літ "У" навіс - пл. 26,6 кв.м.; Літ №5 - вод колодязь ; Літ.№ 2 - вод. басейн ;

64/100 частин Літ. №3,4,6,7 - огорожа; 64/100 частин Літ № І,ІІ, ІІІ - замощення.

Реальна частка становить - 55/100, що на 9/100 частини меньше від ідеальної частини - 64/100.

Для першого варіанту за існуючим порядком використання.

Сума грошової компенсації,що виплачується співвласником ОСОБА_3 отримавши реальну частину більше, ідеально належної , в користь співвласника ОСОБА_1 складає 528895 грн. (18/100 х 2938307 грн).

Для другого варіанту по наближеному до ідеальної частини з врахуванням побажання співвласника ОСОБА_1 ;

Сума грошової компенсації , що виплачується співвласником ОСОБА_3 отримавши реальну частину більше , ідеально належної,в користь співвласника ОСОБА_1 складає 264448 (9/100 х 2938307) грн.

При цьому суд враховує, що після того, як вказаний висновок експерта надійшов до суду і судом було поновлено провадження по справі - в першому ж судовому засіданні позивач подав заяву про залишення позову без розгляду - Ухвалою суду від 25.08.2016 року цей позов залишено без розгляду саме за заявою позивача ОСОБА_1 по цивільній справі №490/5479/14 , в межах якої було проведено судову будівельно-технічну експертизу.

Проте, рівно через рік він звертається до суду з такими самим вимогами до того самого відповідача , посилаючись на ту саму експертизу.

В судовому засіданні позивач не зміг пояснити мотиви такої своєї поведінки.

Судом досліджено Висновок №125-069 від 14 грудня 2021 року судової земельно-технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №490/8048/17, з якого вбачається що фактична загальна площа земельної ділянки в домоволодінні АДРЕСА_1 , складає - 1554,0 кв.м., що відповідає площі 1554,0 кв.м., вказаною в Рішенні Миколаївської міськради депутатів трудящих від 19.01.1973 року №77.

Згідно технічних норм, а також на підставі висновку експерта №125-033 від 25.05.2016 року про розробку варіантів виділу в натурі частки співвласника ОСОБА_1 експертом пропонується три варіанти порядку користування земельною ділянкою, виходячи з порядку користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 , що склався між співвласниками на даний час.

На підставі вимірів, виконаних розрахунків , згідно даних геодезичної зйомки станом на листопад 2021 року., площі земельних ділянок, що знаходяться в користуванні кожного співвласників на день обстеження, складають: - ОСОБА_1 - 819,0 кв.м., зокрема : - під будівлями - 205,24 кв.м.; - під інд землею - 616,76 кв.м.,; в т.ч. під городом - 484,0 кв.м.

- ОСОБА_3 - 681,0 кв.м., зокрема : - під будовами - 196,3 кв.м.: - під інд землею - 484,7 кв.м.,; в т.ч. під городом - 241,0 кв.м.

Частина земельної ділянки загального користування площею - 54,0 кв.м.

Фактично співвласники користуються земельними ділянками в домоволодінні на момент дослідження:

ОСОБА_1 - 846,0 кв.м., що на 148,56 кв.м. менше від ідеальної долі - 994,56 кв.м.

ОСОБА_3 - 708,0 кв.м., що на 148,56 кв.м. більше від ідеальної частки - 559,44 кв.м.

Лінія розділової межі для даного варіанту порядку користування земельною ділянкою, проходить:

1-а частина:

- від лівої бокової межі вправо вздовж фасадної межі довжиною - 13.59м.; - поворот вверх безпосередньо вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку літ. "С-1" довжиною - 14,99 м.; поворот вліво між зовнішніми стінами житлового будинку літ. «С-1» та літньої Кухні літ. «В» довжиною 4,44м.; поворот вверх довжиною 14,51м.; поворот вліво довжиною 4,25м.; - поворот вверх до задньої торцевої межі земельної ділянки довжиною 22,26м. - поворот вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною 14,71 м

2-а частина:

- від лівої бокової межі вправо вздовж фасадної межі довжиною 9,07 м.; поворот вверх вздовж лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. «Б-1 » довжиною 14,99м.; - поворот вліво довжиною - 3,48м.

Частина земельної ділянки вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. «В» та будівлі сараю літ. «Т», які належать співвласнику ОСОБА_1 , виділяється в користування співвласника ОСОБА_3 з правом безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_1 на час виконання ремонтних робіт.

ДРУГИЙ ВАРІАНТ: по ідеальних частках співвласників, виходячи з порядку користування, що склався,

Враховуючи щільність забудови земельної ділянки, фактичне розташування розділової внутрішньої межі під городом, а також той факт, що у співвласника ОСОБА_1 розбіжність в менший бік від ідеальної площі на 148,56 кв.м., пропонується виділити частину земельної ділянки під городом шляхом переносу існуючої внутрішньої розділової межі в лівій бік розміром 16,96м. х 8,76м. пл.. 148,56 кв.м.

На підставі вимірів, виконаних розрахунків, площі земельних ділянок, що виділяються в користування кожного співвласників, будуть складати: - ОСОБА_1 967,56 кв.м., зокрема:

- під будівлями 205,24 кв.м.; - під інд землею 762,32 кв.м.; в т. ч. під городом 632,56 кв.м.

ОСОБА_3 532,44 кв.м., зокрема:

- під будовами 196,3 кв.м.; під інд землею 336,14 кв.м.,; в т. ч. під городом 92,44 кв.м.

Частина земельної ділянки загального користування площею 54,0 кв.м. Фактично співвласники будуть користуватися земельними ділянками в домоволодінні:

1. ОСОБА_1 994,56 кв.м., що відповідає ідеальної долі -994,56 кв.м.

2. ОСОБА_3 559,44 кв.м., що відповідає ідеальної частки - 559,44 кв.м.

Лінія розділової межі для даного варіанту порядку користування земельною ділянкою, буде проходити:

1-а частина

- від лівої бокової межі вправо вздовж фасадної межі довжиною - 13,59м.;

- поворот вверх безпосередньо вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку літ. « С-1» довжиною 14,99 м.;

- поворот вліво між зовнішніми стінами житлового будинку літ. "С-1" та літньої кухні літ "В" довжиною - 4,44 м.

- поворот вверх довжиною - 14,51 м.; - поворот вліво довжиною - 4,25 м.; поворот вверх до задньої торцевої межі земельної ділянки довжиною - 5,3м.; - поворот вліво довжиною - 8,76 м.; - поворот вверх до задньої торцевої межі довжиною - 5,95м.

2-а частина:

- від лівої бокової межі вправо вздовж фасаднох межі довжиною - 9,07 м.; - поврот вверх вздовж лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. "Б-1" довжиною - 14,99 м.; - поворот вліво довжино - 3,48 м.

Частина земельної ділянки вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. «В» та будівлі сараю літ. «Т», які належать співвласнику ОСОБА_1 , виділяється в користування співвласника ОСОБА_3 з правом безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_1 на час виконання ремонтних робіт.

ТРЕТІЙ ВАРІАНТ: по ідеальних частках співвласників, виходячи з 2-го варіанту виділу частки співвласника ОСОБА_1 .

Враховуючи щільність забудови земельної ділянки, а також той факт, що у співвласника ОСОБА_1 розбіжність в менший бік від ідеальної площі на 148.56 кв.м., згідно пропонованого 2-го варіанту висновку експертизи №125-033 пропонується виділити будівлю літньої кухні літ. «Б,б» в користування Співвласника ОСОБА_1 , а також земельну ділянку загального користування пл.. 54,0 кв.м.

На підставі вимірів, виконаних розрахунків, площі земельних ділянок, що виділяються в користування кожного співвласників, будуть складати:

ОСОБА_1 978,0 кв.м., зокрема: - під будівлями - 261,14 кв.м.; - під інд землею - 716,86 кв.м.; в т.ч. під городом - 484,0 кв.м.

ОСОБА_3 - 576,0 кв.м., зокрема : - під будовами - 140, 4 кв.м.; - під інд землею - 435,6 кв.м.; в т.ч. під городом - 241,0 кв.м.

Фактично співвласники будуть користуватися земельними ділянками в домоволодінні:

1. ОСОБА_1 - 978,0 кв.м., що на 16,56 кв.м. менше від ідеальної долі - 994,56 кв.м.

2. ОСОБА_3 - 576,0 кв.м., що на 16,56 кв.м. більше від ідеальної частки - 559,44 кв.м.

Лінія розділової межі для даного варіанту порядку користування земельною ділянкою, буде проходити:

- від лівої бокової межі вправо вздовж фасадної межі довжиною - 13,59 м.; - поворот вверх безпосередньо вздовж правої зовнішньої стіни житлового будинку літ. "С-1" довжиною - 14,99 м.; - поворот вліво між зовнішніми стінами житлового буиднку літ. "С-1" та літньох кухні літ "В" довжиною - 4,44м. ; поворот вверх довжиною - 14,51м.; поворот вліво довжиною - 4,25 м.; поворот вверх до задньої торцевої межі земельної ділянки довжиною - 22,26 м.; поворот вліво вздовж задньої торцевої межі довжиною - 14,71 м.

Частина земельної ділянки вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. "В" та будівлі сараю літ. "Т" , які належать співвласнику ОСОБА_1 , виділяється в користування співвласника ОСОБА_3 з правом безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_1 на час виконання ремонтних робіт.

Частина земельної ділянки вздовж правої бокової зовнішньої стіни будівлі житлового будинку літ. "С-1", яка належить співвласнику ОСОБА_3 виділяється в користування співвласника ОСОБА_1 з правом безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_3 на час виконання ремонтних робіт.

Судом досліджено висновок експерта №125-0152/1 від 21 червня 2024 року судової будівельно-технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №490/8048/17 , з якої вбачається :

Виходячи із загальної узаконеної існуючої площі будинку - 146,4 кв.м.(за даними архівної справи МБТІ на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 21.05.2014), при розробці варіантів поділу, в облік була прийнята ідеальна доля співвласника, тобто 64/100 частині, на розгляд суду пропонується один варіант виділу в натурі частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами співвласників з визначенням реальної частки, з урахуванням побажання співвласника ОСОБА_1 .

Перший варіант: по приближеному до ідеальної частки співвласника, з урахуванням побажання співвласника ОСОБА_1 :

У користування співвласника ОСОБА_1 з часткою - 64/100 частини, пропонується виділити: літ. "А" - 1 - ноповерховий житловий будинок - 1970 року побудови у складі узаконених приміщень: - 1-2- житлова пл. 14,0 кв.м.; 1-3-житлова пл. 20,8 кв.м.; 1-4- житлова пл. 7,2 кв.м.; 1-5- житлова пл. 7,5 кв.м.; 1-6 - коридор пл. 4,8 кв.м.; 1-7 - санвузол пл. 5,3 кв.м.

Разом по житловому будинку літ. "А-1"; площа - 59,60 кв.м.

Надвірні узаконені господарські будови:

Літ. "В" - літня кухня - 1970 р. - пл. 27,8 кв.м.; Літ "Ф" - вбиральня - 2009 р. - 1,5 кв.м.; Літ "Мпд" - погріб з шією - 1975 р. - пл. 4,9 кв.м.; Літ. "Н"- гараж - 1978 р. - пл. 33,90 кв.м.; Літ. "Т"- сарай - 2007 р. пл. 28,0 кв.м.; Літ "У" - навіс - 2007 р. - пл. 26,6 кв.м.; №5 - басейн.

64/100 частки №3,4,6,7 - огорожа

№ ІІІ - замощення

Реальна частка складає - 46/100 (209414 : 460124) , що на 18/100 часток менше від частки , що ідеально належить - 64/100 частки

В зв`язку з тим , що кожному співвласнику в користування виділяється окремий будинок входом, виконання будь-яких ремонтно - будівельних робіт по переобладнанню не потрібно.

Для першого варіанту : по приближенному до ідеальної частки співвласника, та відповідно до побажання співвласника ОСОБА_1 .

Сума грошової компенсації за розбіжність в менший бік у співвласника ОСОБА_1 не розраховується, так як зменшення ідеальної частки відбулося в зв`язку з тим, що житловий будинок літ. "С" був побудований в 2004 році та затверджений розпорядженням Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради від 04.11.2004 №881-р.

Виходячи з викладеного, розробити варіант виділу 64/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 з урахуванням побажань ОСОБА_17 не є можливим , так як господарська будівля літ. "Б-1" з сінями "б" фактично належить та знаходиться в користуванні відповідачки ОСОБА_3 .

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється".

У даній справі, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому 64/100 частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у житловому будинку.Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивач не заявляв.

За такого, суд частково погоджується з запереченнями представника відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права в цій частині.

Як виклдаено у Постанові Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20 (провадження № 61-7861св22) , позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

Отже, принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (скарга № 25531/12)).

Як багаторазово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що належні способи захисту визначені в матеріальному законі (ст. 16 ЦК України). Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови в судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності.

Існує є два шляхи відправлення судочинства: або суд виступає просто арбітром лише вказує в конкретній справі, хто має рацію, і все, незалежно від того, чи призведе це до відновлення права, чи до компенсації його втрати; або суд зобов`язаний зробити так, щоб судове рішення було виконано й потягло за собою відновлення права чи відповідну компенсацію.

Проте в судовій практиці цивільного судочинства послідовно та невпинно втілюється тенденція другого шляху, коли суди мають оцінювати способи захисту на предмет ефективності. Концепція ефективного способу захисту в своїй основі мала розширене розуміння судами обов`язку держави забезпечити ефективний засіб правового захисту за ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також у процесуальних кодексах визначено, що метою судочинства є вирішення спорів з метою ефективного захисту.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що при перекваліфікації судом позовних вимог межі можливості такої перекваліфікації можуть бути лише на підготовчому провадженні або принаймні до винесення рішення судом першої інстанції. Адже відповідач має знати, від чого він захищається.

За змістом ст. 364 ЦК України, виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд погоджується, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними та поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Проте, дані правовідносини сторін охоплюється ситуацією, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам тобто фактично має місце поділ спільного майна.

Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. напр. постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах.

Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом.

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права; зміна правовідношення; припинення правовідношення;тощо.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22).

Суд враховує, що спір щодо належності та порядку користування частками у праві спільної часткової власності на все домоволодіння триває між співвласниками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 щонайменше 12 років, позивач вже втретє звертається до суду з позовними вимогами щодо визначення належнності йому 64/100 часток в натурі, спір в добровільному порядку між сторонами вирішити неможливо, жодних домовленості вони досягнути не можуть через тривалі неприязнені тосунки, що вони обидва підтвердили в судовому засіданні.

Отже цей спір між співвласниками, який триває принаймні з 2013 року, потребує остаточного вирішення судом.

Як зауважує Верховний Суд , перекваліфіковуючи позов за принципом jura novit curia,, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін, яких не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.

Проте в даній справі, як позивач, так і відповідач надавали пояснень та доказів щодо і фактичного порядку корситування нерухомим майном, і фактичної належності співвласниками споруд у складі вказаного домоволодіння, підстави позову не є відмінними в даних правовідносин як щодо виділу, так і поділу, не зміняться і обставини справи, якими позивач обгрунтовує свої вимоги фактично і предмет позову є той самий. Отже, в даному випадку суд не порушить принцип диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи пред`явлені позивачем позовні вимоги, які з урахуванням тривалості спірних правовідносин і необхідності все ж таки вирішити триваючий більше десятиріччя спір між співвласниками , відповідає критерію ефективності способу захисту порушеного права.

Так, визначальним для виділу/поділу будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу/поділу будинку відповідно до часток співвласників. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 р. у справі № 545/3753/16-ц.

На землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.

Відповідно до норм вказаної статті ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пункти 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 роз`яснюють, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. При неможливості виділу частини майна в натурі, суд вправі при пред`явленні про це позову встановити порядок користування таким майном.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Зазначені вище норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником чи користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 319, 358 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно, зокрема, до права користування земельною ділянкою.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Так, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає ( як в даному спорі- адже жодних доказів такого в матеріалах інвентарної справи немає, не посилаися на таке і стророни по справі) , то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

У пункті 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. На власника відповідної частини будинку із господарськими будівлями та спорудами покладається обов`язок з їх утримання, для чого необхідний доступ до зовнішньої стіни будинку, тому твердження відповідкаи про наявність потреби у доступі до цієї стіни для її обслуговування є обгрунтованим .

Так як користування майном є однією із закріплених у статті 317 ЦК України складових права власності, то забезпечення вільної реалізації цього права є переважним для суду.

Дослідивши матеріали справи та висновки експертів , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного .

Як підтверджується матеріалами справи та підтверджено судовим рішенням у справі № 490/3671/13 -ц від 17.02.2014 року ,у спорі між тими самими сторонами, яке набуло законної сили і сторонами не оскаржувалося, ще з 1972 року між правопопередниками сторін ОСОБА_15 та ОСОБА_16 склався фактичний поділ вказаного домоволодіння, відповідно до умов якого:

- частку ОСОБА_15 ( правопопередник відповідача) складали: ~ житловий будинок з сенями літер «Б-1» та «б-1»; - сарай літер «Г-1»; = погріб літер «Д-1»; -вбиральня літер «О-1»; - басейн № 2, ворота літер № 4, паркан № 3;

- частку ОСОБА_16 ( правопопередник позивача) складали: - житловий будинок з сенями літер «А-1» та «а-1»; сарай літер «В-1»; - сарай літер «П-1»; - вбиральня літер «Е-1»; - басейн № 5 та замощення «І».

Виходячи з цього частка ОСОБА_15 була визначена у розмірі 36/100, а частка ОСОБА_16 у розмірі 64/100.

03.11.2004 року Рішенням Державної технічної комісії житловий будинок літ.С ,сіни літ.сІ,літня кухня літ.Б перебудована з житлового будинку, тамбур літ.б перебудований з сіней прийнято в експлуатацію - саме в користування та фактичне володіння ОСОБА_3 .

З розпорядження Адміністрації Центрального району Виконкому Миколаївської міської ради від 04.11.2024 року № 78 , яким було затверджено цей Акт держаної технічної комісії , вбачається, що вказані споруди перебувають у володінні ОСОБА_3 , яка і здійснювала їх пербудову за власний рахунок.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено , що послідовно матеріалами справи доведено , що літня кухня літ.Б, яка переобладнана з житлового будинку літер Б, перебувала у користуванні ОСОБА_3 ще до придбання позивачем частки у праві власності на вказане домовлодіння.

Отже, це спростовує твердження ОСОБА_1 , що літня кухня літ. Б була придбана ним. Більш того, на час придбання ним 64/100 часток вкзааного домовлодіння, взагалі такого об`єкта , які лтіня кухня літер Б- не існувало взагаіл, були житловий будинок літер Б та літня кухня літер В. Літня кухня літер В на теперішній час так і перебуває у його фактичному користуванні та володінні.

А житлового будинку літер Б вже не існує- він переобладнаий в споруду літньої кухні Б з тамбуром і таке переобладнання, узаконене в установленому на той час порядку органом місцевого самоврядування, здійснено іншим співвласником ОСОБА_3 .

Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Отже , позивач безпідставно просить виділити йому у власність в натурі літню кухню літер Б, посилаючись на пункт 1 Договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 23.03.2004 року, якої взагалі не існувало на час укладення цього договору .

Висновком експерта №125-0152/1 судової-будівельно-технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №490/8048/17 , встановлено , що розробити варіант виділу 64/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 з урахуванням побажань ОСОБА_17 не є можливим , так як господарська будівля літ. "Б-1" з сінями "б" фактично належить та знаходиться в користуванні відповідачки ОСОБА_3 ..

За такого, визначений Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 21.06.2024 варіант виділу в натурі позивачеві 64/100 часток домоволодіння, який відповідає фактичному порядку корситування, що склався, та є наближеним до ідеальної частки співвласника.

Такий варіант виділу є технічно можливий , не потребує будь-яких ремонтно-будівельних робіт по переобладнання, оскільки кожному співвласнику в користування виділяється окремий житловий будинок.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 120 ЗК України , у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 569/14731/17, від 22.03.2023 року у справі №569/23068/21.

Враховуючи положення ст.ст. 88, 120 ЗК України, суд приходить до висновку , що перший варіант визначенян порядку користування земельною ділянкою згідно Висновку експерта №125-069 судової- земельної-технічної експертизи від 14.12.2021 року , який відповідає виділеним в натурі будівлям та спорудам у праві власності на домоволодіння, та повністю відповідає порядку землекористування, що склався. При цьому експертом зауважено, що частина земельної ділянки вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літ. «В» та будівлі сараю літ. «Т», які належать співвласнику ОСОБА_1 , виділяється в користування співвласника ОСОБА_3 з правом безперешкодного доступу співвласнику ОСОБА_1 на час виконання ремонтних робіт.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель і споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що оскільки позивачем не подавалися докази на підтвердження витрат на проведення судових експертизи, суд позбавлений можливості розподілити ці судові витрати.

Також відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зауважує, що сторони відповідних заяв щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не надали.

Керуючись ст. ст.4,12-13, 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити частково.

Виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_1 64/100 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 - згідно висновку експерта №125-0152/1 від 21.06.2024 року , визначений графічно в Додатку № 1 , що складається з : літ. "А" - одноповерховий житловий будинок у складі узаконених приміщень: - 1-2- житлова пл. 14,0 кв.м.; 1-3-житлова пл. 20,8 кв.м.; 1-4- житлова пл. 7,2 кв.м.; 1-5- житлова пл. 7,5 кв.м.; 1-6 - коридор пл. 4,8 кв.м.; 1-7 - санвузол пл. 5,3 кв.м, загальною площею - 59,60 кв.м. ; Літ. "В" - літня кухня , площею 27,8 кв.м.; Літ "Ф" - вбиральня, площею 1,5 кв.м.; Літ "Мпд" - погріб з шією, площею 4,9 кв.м.; Літ. "Н"- гараж , площею 33,90 кв.м.; Літ. "Т"- сарай , площею 28,0 кв.м.; Літ "У" - навіс, площею 26,6 кв.м.; №5 - басейн; 64/100 частки №3,4,6,7 - огорожа та № ІІІ - замощення.

Припинити за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 64/100 часток житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою : АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1 земельну ділянку , площею 819,0 кв.м., зокрема: - під будівлями - 205,24 кв.м.; - під індивідуальною землею - 613,76 кв.м., за першим варіантом висновку №125-069 за графічним розробленим поділом згідно Додатку № 1 судової земельно- технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №490/8048/17 від 14.12.2021 року.

Виділити у користування ОСОБА_3 земельну ділянку, площею - 681,0 кв.м., зокрема: - під будовами - 196,3 кв.м. ; - під інд землею - 484,7 кв.м., в т.ч. під городом - 241,0 кв.м. - згідно першого варіанту Висновку судової земельно-технічної експертизи №125-069 від 14.12.2021 року, лінія розділової межі проходить згідно визначеного плану у Графічному додатку №1.

Залишити у спільному користуванні співвласників частину земельної ділянки , площею - 54,0 кв.м, згідно Графічного додатку № 1 до Висновку експерта №125-069 від 14.12.2021 року.

Зобов`язати ОСОБА_3 надавати доступ ОСОБА_1 до частини земельної ділянки вздовж частини лівої бокової зовнішньої стіни будівлі літньої кухні літер В та будівлі сараю літер Т, які належать на праві власності ОСОБА_1 на час виконання ремонтних робіт - за переднім узгодженням часу та періоду виконання таких робіт.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ГуденкоО.А.