Справа № 362/2130/23
Провадження № 2/362/174/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Головка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала її брату ОСОБА_4 опікуном якого вона була.

Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що після смерті свого рідного брата вона як спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність документів про родинний зв`язок із померлим (а.с. 1 4).

Під час розгляду справи ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 листопад 2023 року (а.с. 112).

Ухвалою від 24 червня 2023 року до участі у справі в якості позивача залучено ОСОБА_1 як правонаступника померлої ОСОБА_3 (а.с. 95).

24 вересня 2024 року позивачкою подано заяву про зміну предмету позову у якій вона просить в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на 1/7 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 98).

Ухвалою суду яку занесено до протоколу судового засідання від 19 вересня 2025 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 як іншого співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 179 180).

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Інші учасники процесу не прибули в судове засідання.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 42).

Враховуючи, що третя особа не має в Україні зареєстрованого місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи, вона була повідомлена про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 182, 183).

Вислухавши вступне слово позивачки та її представника і дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22.05.2003 року (а.с. 78).

Як встановлено судом із матеріалів спадкової справи № 180/2002 до майна ОСОБА_4 , спадкоємцем померлого була ОСОБА_3 , якій постановою державного нотаріуса Першої васильківської державної нотаріальної контори від 02.12.2022 року № 667/02-14, відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки нею не доведено родинні відносини із померлим та пропущено строк для прийняття спадщини (а.с. 57 68).

Натомість, із наданих суду письмових доказів у вигляді рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради № 365 від 22.12.1980 року, витягу з протоколу № 9 засідання опікунської ради при Васильківському міськвиконкомі від 19 грудня 1980 року та довідки № 05-121/02 від 23.01.2023 року Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради, під час розгляду справи достовірно встановлено, що бабуся позивачки ОСОБА_3 дійсно була рідною сестрою ОСОБА_4 та була його опікуном (а.с. 16, 17, 18).

Дана обставину стосовно родинних зв`язків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як брата і сестер також відображено в акті обстеження житлового будинку від 10.03.2023 року депутата Васильківської місткої ради Омельченко Т.Л. (а.с. 20).

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про доведеність родинних зв`язків ОСОБА_4 і ОСОБА_3 як брата і сестри, що давала останній право спадкувати після померлого брата.

Інша сестра ОСОБА_4 ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не прийняла спадщину після свого померлого брата.

Вирішуючи справу по суті вимог, суд враховує та керується наступними нормами цивільного законодавства.

Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1925 році (а.с. 24 26).

Аналогічні відомості містяться й у короткій технічній характеристиці Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 164 на звороті).

Із матеріалів спадкової справи № 181 до майна ОСОБА_5 вбачається, що вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_5 , після якої спадкували:

-її дочка ОСОБА_2 ,

-її син ОСОБА_4 (через опікуна ОСОБА_3 );

відмовились від спадщини:

- ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_6 ,

- ОСОБА_7 (а.с. 150 106).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 1981 року, після померлої ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 , успадкували ОСОБА_4 1/7 частину та ОСОБА_2 6/7 частин (а.с. 166).

Тобто, на момент виникнення спірного нерухомого майна як об`єкта 1925 рік, коли діяв Цивільний кодекс Української РСР від 16.12.1922 року, а також, на момент виникнення у померлого спадкодавця прав на спірне нерухоме майно 1981 рік, коли діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення вказаних кодексів не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, суд приходить до висновку, що права спадкодавця позивача на нерухоме майно у вигляді частини зазначеного житлового будинку були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Також, пункт перший Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Із змісту архівної довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» № Вс 0123024 від 20.02.2023 року встановлено, що станом на 31.12.2012 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 1981 року (р. 3252, номер запису 3990 в книзі 31), житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 1/7 частину і ОСОБА_2 6/7 частину (а.с. 23).

До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому суд враховує, що спадкодавець позивачки не встигла оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, оскільки померла.

Згідно із ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Отже, та обставина, що бабуся позивачки ОСОБА_3 за життя не встигла оформити право власності на частину вказаного житлового будинку після свого брата ОСОБА_4 та померла, належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцем ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачки щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на дане нерухоме майно після померлої бабусі.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», статтями 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 328, 1218, 1266, 1268 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 142, 197, 198, 200, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

В порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/7 (одну сьому) частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 09 грудня 2025 року.