Справа № 587/5078/24
03 березня 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання права власності в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулася до суду з позовом про визнання права власності по частині за кожним з позивачів в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3 на земельні ділянки: загальною площею 0,31 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель 0,06 га та для ведення особистого селянського господарства 0,025 га в АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_3 та після його смерті відкрилась спадщина. Спадщину у вигляді житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 прийняла його дружина, мати позивачів, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом стали її сини, позивачі у справі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері, а саме по частині вказаного житлового будинку, однак у отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,31 га в АДРЕСА_1 державним нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказані земельні ділянки. За життя ОСОБА_3 не встигла виготовити на власне ім`я державні акти на право власності на земельні ділянки, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості у позасудовому порядку оформити право власності на земельні ділянки.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивачів, просив позовні вимоги задовольнити.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є батьками позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с. 16, 17).
Відповідно до рішенням виконавчого комітету Верхньосироватсьої сільської ради Сумського району Сумської області від 30 липня 1993 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян» у відповідності з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,27 га, з яких 0,0320 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та 0,2380 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .(а.с. 37).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 18).
Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла дружина ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом ВВО №188787 від 11 листопада 2004 року, де спадковим майном зазначено житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВН № 472644 від 19 листопада 2004 року у КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок. (а.с. 22, 38).
20 січня 2005 року на 20 сесії 4 скликання Верхньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області було прийнято рішення «Про надання дозволу на складання державного акту на ім`я ОСОБА_3 , спадкоємиці майна ОСОБА_3 », в якому уточнено площу земельних ділянок та вказано загальну площу 0,31 га, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель 0,06 га та для ведення особистого селянського господарства 0,025 га в АДРЕСА_1 (а.с. 36).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 20).
Як вбачається з копії спадкової справи № 98/2022, заведеної після померлої ОСОБА_3 , виданої Сумською районною державною нотаріальною конторою, спадкоємцями за законом стали її сини, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в свою чергу отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по частині на житловий будинок в АДРЕСА_1 . (а.с. 59-83).
У зв`язку з цим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до приватного підприємства «Мегаполіс» для розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Позивачам постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В. І. від 29 березня 2023 року № 272/02-31 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частинах (по кожному) на земельні ділянки, надані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0600 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,2500 га, у зв`язку з тим, що надані у власність ОСОБА_3 вказані земельні ділянки, які потім передані у власність ОСОБА_3 , не були сформовані як об`єкти речових прав та державний акт на право власності не було оформлено.(а.с. 50-51).
Державний акт на право власності ОСОБА_3 за життя не було оформлено.
Земельна ділянка та нерухомість на ній мають єдину правову долю, тобто земельна ділянка в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості слідує за ним (ст. 120 ЗК України).
Документи, що посвідчували право на земельну ділянку, були визначені статтею 23 ЗК України 1993 року. Проте, дію статті 23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року за №19-52.
Пунктом 3 Декрету було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з пунктом 7 Перехідних Положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
В силу ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 володіла спадковим майном, а саме вказаними земельними ділянками на законних підставах, а тому вимоги позивачів в частині визнання права власності на спадкове майна підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись, ст.ст. 10-13, 81, 89, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. Г. Вортоломей