Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2025 Справа №607/13645/24 Провадження №2/607/73/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Єлісєєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.12.2021 між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кошти від ОСОБА_1 у розмірі 339 000 грн, які зобов`язалась повернути у повному розмірі до 28.12.2023. Підтвердженням чого є боргова розписка. У встановлений законом строк відповідач повернула борг частково, а саме у сумі 152 100 грн. Разом з тим, станом на 28.12.2023 відповідач зобов`язання за договором позики у повному обсязі не виконала, оскільки неповернутою залишається сума у розмірі 186 900 грн. При цьому на її прохання добровільно повернути борг відповідач не реагує. На підставі викладеного, з врахуванням ст. 625 ЦК України, позивач просить суд, стягнути з ОСОБА_2 в її користь борг за договором позики у розмірі 186 900 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 3 767,08 грн, а також 3% річних з простроченої суми у розмірі 2703,73 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.07.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 17.09.2024 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

09.10.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Єлісєєвим Д.О., з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки зазначена у позовній заяві інформація не відповідає дійсності, так як сума позики отримана нею від позивача вже погашена в рамках попередніх розрахунків, що документально підтверджено. Відтак на переконання відповідача твердження позивача про наявність боргу є безпідставними та вводять в оману, оскільки фінансові зобов`язання перед нею були виконані. Відповідач зауважує, що отримала від позивача кошти у розмірі 339 000 грн, натомість на банківську карту позивача нею було перераховано кошти у розмірі 276 339 грн. Відповідач вважає, що нею було погашено борг у значно більшій сумі, ніж та, яку наразі вимагає позивач, а платежі, які підтверджуються банківськими виписками, свідчать про те, що вона належним чином та в повному обсязі виконала свої фінансові зобов`язання перед позивачем. Окрім цього, вона також здійснювала повернення коштів позивачу шляхом передачі готівкових сум через свою матір. Однак, враховуючи характер цих розрахунків, документальних підтверджень, які б могли засвідчити факт передачі коштів у такий спосіб, на даний момент немає. Відсутність письмових доказів не свідчить про недійсність таких розрахунків, але значно ускладнює можливість їх належної фіксації в межах судового розгляду. Крім того, відповідач заперечує з приводу стягнення з неї індексу інфляції та 3% річних, оскільки такі підлягають списанню позикодавцем відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позову.

16.10.2024 позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив у якій вказує, що не погоджується з доводами викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин викладених в ньому. Так, на думку позивача надані розрахунки з банку, не є належними та допустимими доказами у даній справі, «Звіт по транзакціях..» завірено неналежною особою. Даний звіт повинен бути завіреним посадовою особою відповідного банку, яка сформовала даний звіт. Окрім цього, звіт сформовано за період з 01.07.2021 по 24.09.2024 і відповідач в розрахунках наводить перелік транзакцій, які були здійснені на рахунок позивача, починаючи з 05.07.2021. Натомість, договір позики, за яким вона звернулася до суду, було укладено 28.12.2021. Відтак, позивач зауважує, що транзакції за період з 01.07.2021 по 27.12.2024 включно, не є і не можуть бути підтвердженням повернення позики за договором позики від 28.12.2021. Також, позивач не погоджується із посиланнями відповідача про перерахування на її банківський рахунок коштів у розмірі 276 339 грн, так як відповідач помилково (або свідомо) врахувала до повернутих коштів, суму 34 652 грн транзакцій за період з 01.07.2021 по 27.12.2024. Більше того, відповідач до переказаних коштів в розмірі 276 339,00 грн, врахувала суму 24 395,00 грн транзакцій (в період з 31.12.2021 по 16.03.2022), які не підтверджені банківськими виписками. При цьому позивач звертає увагу, що навіть якщо припустити, що повернуто 276 339,00 грн, то висновок відповідача про факт погашення боргу за всіма зобов`язаннями перед нею, є хибним, адже зобов`язання складає 339 000 грн. Позивач вказує, що з наданих відповідачем розрахунків, шляхом звірки поступлення коштів на її рахунок, вбачається, що відповідач повернула їй суму в розмірі 194 692,00 грн, відтак сума неповернутого боргу на день подання позиву складає 144 308 грн. Таким чином, оскілки відзив відповідача не спростовує наведених нею обставин та правових підстав позову, позивач просить суд позов задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 17.09.2024 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату вирішено повернутись до підготовчого провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 15.01.2025 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що аналізуючи подані стороною відповідача докази та порівнюючи їх з поступленням коштів на її рахунок, вона не заперечує, що сума неповернутого їй відповідачем ОСОБА_2 боргу становить 119 913 грн. Відтак вважає, що до стягнення з відповідача підлягає сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми у загальному розмірі 138 349,29 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Єлісєєв Д.О., в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що він є чоловіком позивача ОСОБА_1 . Вказав, що він знайомий із ОСОБА_2 , оскільки його познайомила з нею дружина. Також йому відомо, що дружина позичила ОСОБА_2 кошти. Маму ОСОБА_2 він знає, проте кошти від неї він не отримував та не бачив, що вона повертала кошти його дружині. Щодо коштів, які поступили на його банківський рахунок від ОСОБА_2 22.08.2023 та 16.09.2023, то свідок вказав, що вказані кошти були повернуті йому за іншим договором позики на суму 52 000 грн, який був укладений між ним та ОСОБА_2 . Водночас, жодних домовленостей про повернення боргу за договором позики укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 28.12.2021 на його рахунки не було.

Заслухавши пояснення представника учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що 28.12.2021 ОСОБА_4 власноручно написала боргову розписку, відповідно до якої ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_1 кошти у борг у розмірі 200 000 грн, 100 000 грн та 39 000 грн, які зобов`язалась повернути у повному обсязі до 28.12.2023.

Оригінал вказаної боргової розписки від 28.12.2021 наявний у позивача та був оглянутий судом у судовому засіданні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2023 у справі № 607/6137/23, яке набрало законної сили 29.05.2023, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований 29.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 23. Після розірвання шлюбу присвоєно ОСОБА_4 дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

Як вбачається із звіту по транзакціям з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) за період з 01.07.2021 по 24.09.2024, інформації про рух кошів по рахунку НОМЕР_3 відкритого на ім`я ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 за період з 31.12.2021 по 30.03.2022, а також виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , рахунок НОМЕР_6 за період з 28.12.2021 по 01.08.2024, ОСОБА_2 перерахувала на рахунки ОСОБА_1 кошти у загальному розмірі 219 087 грн, а саме: 05.07.2021 150,00 грн та 134,00 грн; 15.07.2021 5400,00 грн; 08.03.2021 546, 00 грн.; 07.09.2021 - 900.00 грн.; 15.09.2021 - 3 000.00 грн.; 15.09.2021 - 2 400.00 грн.; 21.09.2021 - 550.00 грн.; 22.09.2021 - 550.00 грн. ; 18.10.2021 - 3 000.00 грн.; 19.10.2021 - 1 000.00 грн.; 19.10.2021 - 1 500.00 грн. ; 15.11.2021 - 2 000.00 грн.; 15.11.2021 - 1 500.00 грн.; 16.11.2021 - 1 900.00 грн.; 08.12.2021 - 1 000.00 грн.; 09.12.2021 - 516.00 грн. ; 13.12.2021 - 760.00 грн.; 14.12.2021 - 946.00 грн.; 15.12.2021 - 5 400.00 грн.; 23.12.2021 - 1 500.00 грн.; 31.12.2021 890,00 грн; 11.01.2022 906,00 грн; 11.01.2022 1 400,00 грн; 14.01.2022 3 000,00 грн; 15.01.2022 2 400,00 грн; 21.01.2022 4 999,00 грн; 15.02.2022 5 400,00 грн; 15.03.2022 3 600,00 грн; 16.03.2022 1 800,00 грн; 30.03.2022 3 000,00 грн; 31.03.2022 1 000,00 грн; 05.04.2022 3 612,00 грн; 11.04.2022 1 000,00 грн; 15.04.2022 2 000,00 грн; 23.04.2022 5 000,00 грн; 03.05.2022 2 000,00 грн; 06.05.2022 1 012,00 грн; 10.05.2022 500,00 грн; 15.05.2022 3 000,00 грн; 16.05.2022 2 400,00 грн; 20.05.2022 1 100,00 грн; 22.05.2022 2 700,00 грн; 06.06.2022 1 012,00 грн; 08.06.2022 4 300,00 грн; 15.06.2022 2 306,00 грн; 15.06.2022 5 400,00 грн; 10.07.2022 1 000,00 грн; 13.07.2022 1 000,00 грн; 16.07.2022 2 200,00 грн; 18.07.2022 1 000,00 грн; 28.07.2022 1 500,00 грн; 19.10.2022 10 000,00 грн; 17.11.2022 13 000,00 грн; 18.12.2022 11 000,00 грн; 18.01.2023 11 000,00 грн; 19.02.2023 10 800,00 грн; 19.03.2023 5 350,00 грн; 18.04.2023 11 500,00 грн; 20.05.2023 11 000,00 грн; 18.06.2023 10 800,00 грн; 13.07.2023 10 800,00 грн; 12.10.2023 10 800,00 грн; 14.11.2023 10 800,00 грн; 21.12.2023 10 800,00 грн; 21.01.2024 9 000,00 грн.

Відповідно до відповіді АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.6/10637БТ від 26.11.2024 наданої на виконання ухвали суду від 15.11.2024, на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 було відкрито/закрито рахунок НОМЕР_1 та випущено наступні банківські платіжні картки: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 . З банківського рахунку № НОМЕР_1 у гривні який відкрито на ім`я ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 були перераховані кошти у сумі 5 400,00 гривень 16.06.2022 19:18:41 через систему онлайн переказів Банку на банківську платіжну картку НОМЕР_9 . З банківського рахунку № НОМЕР_1 у гривні який відкрито на ім`я ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 були перераховані кошти у сумі 10 800,00 гривень 22.08.2023 20:10:08 через систему онлайн переказів Банку на банківську платіжну картку НОМЕР_10 , яка випущена до рахунку № НОМЕР_11 у гривні, яка належить ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_12 ). З банківського рахунку № НОМЕР_1 у гривні який відкрито на ім?я ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 були перераховані кошти у сумі 10 800,00 гривень 16.09.2023 20:33:42 на рахунок №? НОМЕР_11 у гривні якій відкрито на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_12 ).

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від уми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таким чином суд вважає доведеним укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики від 28.12.2021, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальникові ОСОБА_2 кошти у загальній сумі 339 000 грн, а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 28.12.2023, а також факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 339 000 грн.

Вказане також не заперечувалось позивачем та відповідачем в ході розгляду судом даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Також статтею 545 ЦК України, визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Дослідженою судом випискою із банківського рахунку відповідача підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 частково погасила наявну у неї заборгованість перерахувавши на банківські рахунки позивача ОСОБА_1 кошти у загальному розмірі 219 087 грн, що не заперечувалось позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Разом з тим у повному обсязі свої зобов`язання за договором позики від 28.12.2021 відповідач ОСОБА_2 не виконала та усю суму позики позивачеві не повернула, у зв`язку із чим у неї наявна заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 119 913 грн, що підтверджується наявністю оригіналу боргової розписки у позивача.

Доводи представника відповідача з приводу того, що відповідач ОСОБА_2 в повному обсязі виконала свої фінансові зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 суд вважає безпідставними, оскільки такі не підтверджені належними та достатніми доказами.

Так суд відхиляє доводи сторони відповідача про погашення боргу в розмірі 34652,00 грн. шляхом переказу коштів на рахунок позивачки, оскільки згідно з випискою з банківського рахунку відповідача, кошти у цій сумі були внесені на рахунок позивача в період з 05.07.2021 по 23.12.2021, а відтак не можуть бути зараховані на погашення боргу за договором позики, який був укладений 28.12.2021.

Крім того, платежі, які були здійснені відповідачем з її банківського рахунку на банківський рахунок чоловіка позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , а саме, 22.08.2023 на суму 10 800 грн та 16.09.2023 на суму 10 800 грн, суд при обрахуванні суми боргу наявного у відповідача перед позивачем не враховує, оскільки договір позики укладений 28.12.2021 між сторонами не містить умови, про можливість повернення суми боргу через третіх осіб.

Також суд бере до уваги покази свідка ОСОБА_3 надані у судовому засіданні в яких останній повідомив, що кошти, які поступили на його банківський рахунок від ОСОБА_2 22.08.2023 та 16.09.2023, були повернуті йому за іншим договором позики на суму 52 000 грн, який був укладений між ним та ОСОБА_2 .

Окрім цього, суд не вбачає підстав для врахування на погашення боргу за розпискою від 28.12.2021 одну із транзакцій за 31.03.2022 на суму 1000,00 грн, оскільки як слідує із виписки із банківського рахунку відповідача, вказані кошти не перераховувались на банківські рахунки позивача ОСОБА_1 , а були зараховані на рахунок відповідача ОСОБА_2 через ПТКС ФК «Фенікс».

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відтак, враховуючи, що фактично отримані відповідачем ОСОБА_2 кошти в добровільному порядку у розмірі та строк встановлені договором позики ОСОБА_1 не повернуті, що свідчить про порушення її прав, суд приходить до висновку, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 28.12.2021 у розмірі 119 913 грн, яка є неповернутою станом на даний час, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення частково.

Поряд з цим, з приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Разом з тим, 24.02.2022 Указом Президента України№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє і дотепер.

Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Так, згідно із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідача ОСОБА_2 за борговою розпискою від 28.12.2021, наданого позивачем ОСОБА_1 , сума 3% річних від простроченої суми та сума інфляційних втрат розраховані за період з 28.13.2023 по 20.06.2024.

Таким чином, враховуючи те, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 зі сплати позики виникло у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період 28.13.2023 по 20.06.2024, відтак, в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення частково шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 28.12.2021 у сумі 119 913,00 грн.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення коштів на загальну суму 193 370,73 грн., та сплачено 1933,71 грн. судового збору.

Відтак, із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1236,33 грн. (119 913,00 / 193 370,73 * 1933,71), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 273, 274, 279 ЦПК України, ст. 1047- 1049, 625 ЦК України, п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в редакції відповідно до Закону України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 , суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.12.2021 року у сумі 119913 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1236 (одну тисячу двісті тридцять шість) гривень 33 (тридцять три) копійки судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 24.02.2025.

Відомості проучасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_13 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець