Справа №:755/6497/22
Провадження №: 2/755/4479/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , - адвокат Клунко О.М. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11 грудня 2021 року, о 18 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сверстюка, 6 у м.Києві, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала переваги в русі пішоходу ОСОБА_1 , внаслідок чого здійснила на неї наїзд, що призвело до пошкодження автомобіля та травмування пішохода. Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року відповідача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Транспортний засіб - автомобіль марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 11 грудня 2021 року полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечений не був. Представник позивача зазначає, що малолітня ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження, з приводу чого проходила численні медичні обстеження та амбулаторне лікування із прийняттям відповідних медичних препаратів. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 16 лютого 2016 року, виданого Дніпровською районною в м.Києві державною адміністрацією, ОСОБА_1 є дитиною-інвалідом. Внаслідок протиправних дій відповідача, після отримання тілесних ушкоджень, з місця події малолітню ОСОБА_1 було доставлено до дитячої лікарні «Охматдит» в м.Києві, де останній встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита травма живота, забій правої гомілки. Відповідно до рекомендацій ДЛ «Охматдит», постраждалій рекомендовано госпіталізація у хірургічне відділення та постільний режим 7 днів, призначено лікування. Після повторного огляду лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» призначено подальше амбулаторне лікування до 30 днів. На думку представника позивача, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинені тілесні ушкодження, що є беззаперечно як фізичною, так і моральною травмою. Представник позивача вважає, що значного фізичного болю та страждань позивачу завдало і тривале амбулаторне лікування, яке проходило в постійних фізичних муках та переживаннях за наслідки отриманих травм та стан її здоров`я, як зі сторони позивача так і зі сторони її батьків. Представник позивача зазначає, що безумовною причиною психологічних страждань позивача від отриманих тілесних ушкоджень стали: вимушений, довготривалий прийом медикаментів; перенесення ряду медичних обстежень; потреба у довготривалій реабілітації та неможливість самостійно вільно пересуватись навіть вдома; болючі стресові реакції на необхідність перетинання проїзної частини навіть по пішохідним переходам. Крім того, отримані травми, зокрема черепно-мозкова, з урахуванням віку позивача, дають підстави вважати, про можливі негативні наслідки для її здоров`я у майбутньому. Також, позивач не мала можливості в період лікування приділяти належний час навчанню, відвідувати гуртки, зустрічатися з друзями та вести звичний для себе спосіб життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, законний представник позивача виходить саме із: фізичного болю та страждань, які були заподіяні позивачу в результаті отриманих травм; душевних страждань, які спричинило тривале лікування; усвідомлення того, що на певний період часу доведеться змінювати спосіб життя дитини в частині навчання, комунікації із однолітками та відвідування гуртків; зухвалість відповідача, яка полягає у не наданні будь-якої допомоги позивачу, як потерпілій хоча б на лікування. Розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача, сторона позивача оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Сторона позивача вважає, що цього відшкодування моральної шкоди буде достатньо для усунення негативних наслідків та моральних страждань, які позивач зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 38-40).

Відповідачем ОСОБА_3 копію ухвали суду про відкриття провадження в справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.42).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Також повідомлення відповідача здійснювати через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 11 грудня 2021 року, о 18 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сверстюка, 6 у м.Києві, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала переваги в русі пішоходу ОСОБА_1 , внаслідок чого здійснила на неї наїзд, що призвело до пошкодження автомобіля та травмування пішохода. Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року, у справі № 755/2314/22 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. У постанові зазначено: «11 грудня 2021 року, о 18 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сверстюка, 6 у м.Києві, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надала переваги в русі пішоходу ОСОБА_1 , внаслідок чого здійснила на неї наїзд». (а.с.16, 37).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 11 грудня 2021 року полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечена не була (а.с.17).

ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_1 (а.с.18-21).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 16 лютого 2016 року, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, ОСОБА_1 є дитиною-інвалідом (а.с.23-24).

Після отримання тілесних ушкоджень, з місця події малолітню ОСОБА_1 було доставлено до НДСЛ «Охматдит» в м. Києві, де останній встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита травма живота, забій правої гомілки, що підтверджується довідкою від 11 грудня 2021 року (а.с.25-26).

Відповідно до рекомендацій НДСЛ «Охматдит», постраждалій рекомендовано госпіталізація у хірургічне відділення та постільний режим 7 днів, призначено лікування. Після повторного огляду лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» призначено подальше амбулаторне лікування до 30 днів (а.с.27-28).

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 272/579/22 (провадження № 61-17339св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 336/2892/18 (провадження № 61-15830св19) зазначено: «відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягнутому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Під умислом потерпілого необхідно розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18)».

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись із позовом, представник позивача зазначає, що малолітня ОСОБА_1 в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження, з приводу чого проходила численні медичні обстеження та амбулаторне лікування із прийняттям відповідних медичних препаратів. У результаті ДТП позивачу спричинені тілесні ушкодження, що є беззаперечно як фізичною, так і моральною травмою. Значного фізичного болю та страждань позивачу завдало і тривале амбулаторне лікування, яке проходило в постійних фізичних муках та переживаннях за наслідки отриманих травм та стан її здоров`я, як зі сторони позивача так і зі сторони її батьків. Безумовною причиною психологічних страждань позивача від отриманих тілесних ушкоджень стали: вимушений, довготривалий прийом медикаментів; перенесення ряду медичних обстежень; потреба у довготривалій реабілітації та неможливість самостійно вільно пересуватись навіть вдома; болючі стресові реакції на необхідність перетинання проїзної частини навіть по пішохідним переходам. Крім того, отримані травми, зокрема черепно-мозкова, з урахуванням віку позивача, дають підстави вважати, про можливі негативні наслідки для її здоров`я у майбутньому. Також, позивач не мала можливості в період лікування приділяти належний час навчанню, відвідувати гуртки, зустрічатися з друзями та вести звичний для себе спосіб життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП, законний представник позивача виходить саме із: фізичного болю та страждань, які були заподіяні позивачу в результаті отриманих травм; душевних страждань, які спричинило тривале лікування; усвідомлення того, що на певний період часу доведеться змінювати спосіб життя дитини в частині навчання, комунікації із однолітками та відвідування гуртків; зухвалість відповідача, яка полягає у не наданні будь-якої допомоги позивачу, як потерпілій хоча б на лікування. Розмір моральної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача, сторона позивача оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Сторона позивача вважає, що цього відшкодування моральної шкоди буде достатньо для усунення негативних наслідків та моральних страждань, які позивач зазнала в результаті ДТП.

Судом установлено, що 11 грудня 2021 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода малолітню ОСОБА_1 на нерегульованому пішохідному переході. Вина ОСОБА_3 у ДТП 11 грудня 2021 року підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2022 року у справі № 755/2314/22.

Внаслідок ДТП малолітня ОСОБА_1 отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму живота, забій правої гомілки. Тому позивач проходила стаціонарне та амбулаторне лікування.

Також судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mercedes Benz a 190», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 11 грудня 2021 року полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечена не була (а.с.17). Тому обов`язок компенсації моральної шкода повкладається на володільця джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_3 .

Оцінюючи заявлений до стягнення розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує, що потерпіла внаслідок ДТП ОСОБА_1 є малолітньою дитиною-інвалідом. Позивач у результаті ДТП отримала істотні травми, зокрема, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, закриту травму живота. Через отримані травми проходила тривалий курс як стаціонарного, так і амбулаторного лікування у різних медичних закладах. ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я та необхідністю його довготривалого відновлення. Тривале лікування безумовно порушило звичний ритми життя позивача, унеможливило приділяти належний час навчанню, відвідувати гуртки, зустрічатися з друзями та вести звичний для себе спосіб життя.

Суд, надаючи оцінку вказаним обставинам, враховує особу позивача, характер та обставини порушення її прав, і вважає заявлений до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,. до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 300,00 грн.

У пункті 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21).

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження понесених витрат позивач надав: копію договору про надання правової допомоги №54-21 від 27 грудня 2021 року (а.с.8-10); копію додатку №1 від 27 грудня 2021 року до договору №54-21, згідно з яким на момент укладання даного додатку сторони підтверджують, шо клієнт сплатив гонорар у готівковій формі згідно договору про надання правової допомоги у розмірі 14 300,00 грн (а.с.13); копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.11); ордер (а.с.12); попередній розрахунок вартості послуг, згідно з яким: надання першочергової усної консультації (20 хв.) - 300 грн; консультація із вивченням документів (1 год.) - 1000 грн; підготовка та подача позовної заяви з додатками (3 год.) - 5 000 грн; досудова підготовка до слухання справи у суді першої інстанції (1 год.) - 500 грн; участь у підготовчому засіданні у Подільському районному суді м. Києва (до 1 год.) - 1 500 грн; представництво інтересів позивача у Дніпровському районному суді м. Києва (по 1 год. до трьох засідань) - 6 000 грн (2000 грн одне засідання) (а.с.14); оригінал товарного чеку від 27 грудня 2021 року - оплата послуг адвоката в сумі 14 300,00 грн (а.с.15).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Суд вважає доведеними витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн (надання першочергової усної консультації (20 хв.) - 300 грн; консультація із вивченням документів (1 год.) - 1000 грн; підготовка та подача позовної заяви з додатками (3 год.) - 5 000 грн. Разом із тим, з урахуванням того, що розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження, то відсутні підстави для стягнення витрати на професійну правничу допомогу в частині: досудової підготовки до слухання справи у суді першої інстанції (1 год.) - 500 грн; участі представника позивача у підготовчому засіданні у Подільському районному суді м. Києва - 1 500 грн та засіданнях Дніпровського районного суду м. Києва (по 1 год. до трьох засідань) - 6 000 грн (2000 грн одне засідання). Тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 300,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтям 3, 6, 13, 15, 16, 20, 23, 526, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 188, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : 50 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: