06 березня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача Агаєвої Е.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, -
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав.
В позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між нами не укладався. У 2019 році відповідач ОСОБА_2 пішла з родини, залишивши сина, і з цього часу відповідач мешкає окремо від дитини. 10 червня 2024 року суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллоновою Ю.B., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу з 04.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Отже, з 2019 року відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сина ОСОБА_4 . Вона тривалий час не цікавиться життям сина, його навчанням, здоров`ям, розвитком, не проявляє до нього материнських почуттів та піклування, не приймає участі у його вихованні та утриманні. Будь-яких перешкод для спілкування матері ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 батько не чинив. Втім, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина. ОСОБА_2 перестала цікавитися життям сина, його навчанням, не створює умов для отримання сином освіти, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не турбується про харчування, медичний догляд, лікування дитини. Син за 5 років відвик матері, а остання віддалилася від сина. Матір навіть не поздоровляє дитину на свята, на день народження. На сьогоднішній день матір не має уявлення про шкільні та позашкільні заклади, які відвідує син, про стан його здоров?я, хвороби, якими він перехворів впродовж останніх 5 років, про його характер.
Позивач просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду 09.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що останній раз спілкувався з відповідачем у 2020 році. Протягом майже 5 років ОСОБА_2 сином не цікавиться, не телефонує, інтересу до дитини не виявляє. Йому відомо, що відповідач перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області, куди вона виїхала ще до повномасштабного вторгнення росії в Україну. Він самостійно разом із своїми батьками виховує сина, піклується про його розвиток, навчання, а з боку матері жодної допомоги не отримує. Вважає, що мати дитини свідомо ухилилася від участі у вихованні сина, оскільки має можливість виїхати з окупованої території та брати участь у вихованні сина.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася повідомлена належним чином клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив до суду на позов не подано.
Представники третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району , як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.
Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.08.2017 року видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Шлюб між батьками дитини не укладався.
У 2019 році відповідач ОСОБА_2 пішла з родини, залишивши сина з батьком ОСОБА_1 , і з цього часу відповідач мешкає окремо від нього та дитини.
10 червня 2024 року суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу з 04.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Отже, з 2019 року відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від сина ОСОБА_4 , не цікавиться життям нашого сина, його навчанням, здоров`ям, розвитком, не проявляє до нього материнських почуттів та піклування, не приймає участі у його вихованні та утриманні.
Будь-яких перешкод для спілкування матері ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 батько не чинив, що відповідачем не спростовано.
Втім, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина. ОСОБА_2 перестала цікавитися життям сина, його навчанням, не створює умов для отримання сином освіти, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі,не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не турбується про харчування, медичний догляд, лікування дитини.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 20.02.2025 року надали суду пояснення, згідно до яких підтвердили, що більше чотирьох років мати дитини ОСОБА_4 за місцем його мешкання не з`являється, дитиною не цікавиться. Дитина виховується батьком і також бабусею та дідусем. Батько з хлопчиком дуже один до одного прив`язані, завжди разом, батько водить хлопчика до школи, і ОСОБА_4 завжди з батьком. Дитина ОСОБА_3 мешкає з батьком, який повністю займається його вихованням, піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Мати за цей час не приїжджала, вона не відвідує дитини, перестала телефонувати і ОСОБА_4 не хоче за неї нічого слухати.
Покази вказаних свідків є належним доказом і таким, що не суперечать іншим доказам у справі і підтверджує обставини викладені позивачем у позовній заяві.
У судовому засіданні були отримані пояснення від малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Давид повідомив, що не бачив і не чув мати з 2020 року, мати йому не телефонує, не поздоровляє з днем народження, номеру телефону її він не має, бо вона не телефонує. Мешкає він з батьком, який повністю ним опікується, з матір`ю останній раз спілкувався приблизно у 2020 році, вона не приїздить до нього, не цікавиться його життям. Він дуже хоче жити з батьком і проти позбавлення матері батьківських прав не заперечує. Також пояснив, що те саме він казав і комісії з опіки, вони щось записували, проте чому зазначили, що не з мамою він спілкувався у 2024 році не знає.
Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
За результатами засідання районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району року складено Висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 .
Суд вивчивши зазначений висновок не бере його до уваги, оскільки безпосередньо допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив зазначені в позові обставини, щодо ухилення його матері ОСОБА_2 у від його виховання, не заперечував проти позбавлення її батьківських прав.
Таким чином, вищенаведеними доказами, які не спростовані відповідачем, встановлено, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7 свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, не надає йому батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до потреб, стану та проблем дитини, фактично самоусунулася від виконання своїх обов`язків відносно дитини, не бере участі у вихованні та догляді за сином, не цікавиться його здоров`ям, фінансово не утримує, подарунки на свята не дарує, не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами та долею ситна, не забезпечує йому необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступ до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальноприйнятих норм моралі, чим ухиляється від батьківських обов`язків.
Крім того, ОСОБА_7 відзиву на позов не подала та не подала відповідні докази на заперечення позову, у судове засідання не з`явилися, що додатково свідчить про факт свідомого нехтування ОСОБА_7 своїми батьківськими обов`язками, небажання змінювати свою поведінку.
Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до її сина ОСОБА_3 , оскільки достовірно встановлено, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з ним у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками.
Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, небажання змінювати свою поведінку.
Суд роз`яснює відповідачу, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з звідповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,21 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265,280-284,430 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав,задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 1211 гривень 21 копійку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
-третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування.
Суддя: Ю.В. Апаллонова