Справа № 708/658/24
Номер провадження № 2/708/12/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді - Івахненко О.Г.,

при секретарі Тендітній Л.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представниці відповідача - Мужевської Є.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Чигирина Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про встановлення факту мобінгу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, зазначивши, що працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 2010 року. З 2013 року працює керівником відділення у центральному макрорегіоні відділення «Черкаське № 18».

Більше півтора року позивач піддається моральному, психологічному тиску з боку свого лінійного керівника Р. Масло, який намагається його звільнити.

Відносно нього відповідачем неодноразово незаконно виносились і були скасовані або банком, або судом дисциплінарні стягнення.

Так, 01.08.2022 року щодо позивача застосовано дисципілінарне стягнення у виді догани на підставі наказу № Э.DN-ПБУР-7178838, який скасовано наказом банку від 03.10.2022 року після звернення до суду з відповідним позовом.

Наказ № Э.DN-ПБУР-7467583 від 13.10.2022 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення у виді зауваження", який відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 16.05.2023 року визнано протиправним. У своїй постанові від 18.07.2023 року Черкаський апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції, відхиливши посилання суду на ознаки мобінгу в діях роботодавця, в решті рішення суду залишено без змін.

Наказ № Э.DN-ПБУР-7653601 від 28.10.2022 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення у виді догани" скасовано групою банку з розгляду апеляцій.

30.08.2023 року відповідач постановив наказ № E.DN-ПБУР-7554942 "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" згідно з яким до позивача, як до керівника відділення гр. Б, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 09.01.2024 року визнано протиправним та скасовано вище вказаний наказ. Рішення суду залишено без змін 02.04.2024 року Черкаським апеляційним судом у відповідній постанові.

Наказ № Э.DN-ПБУР-7951351 від 31.10.2023 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача догани скасовано 12.02.2024 року дирекцією з HR та корпоративного управління на підставі рішення Чигиринського районного суду від 09.01.2024 року.

Наказ № Э.DN-ПБУР-8303423 від 02.01.2024 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача догани скасовано 08.05.2024 року рішенням Чигиринського районного суду.

Окрім того, позивачу довелося захищати свої інтереси щодо відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу у справі про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає до виконання, де відповідач не виконував рішення суду.

З 16.04.2024 року позивач перебуває на лікарняному, але 18.04.2024 року дізнався про своє звільнення з посади.

Позивач уважає, що відповідач своїми діями здійснює щодо нього психологічний тиск, який продовжується.

Внаслідок судових справ позивач поніс значні матеріальні витрати на правничу допомогу у розмірі 82900 грн.

30.04.2024 року позивач звертався за захистом своїх інтересів до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із заявою про притягнення роботодавця до адміністративної відповідальності шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, на що йому було відмовлено 06.05.2024 року та рекомендовано звертатися до суду.

Внаслідок завданих позивачу моральних страждань у нього погіршився стан здоров`я і він змушений був звертатися за медичною допомогою, проходив курси лікування, що потягло за собою значні матеріальні витрати, що, в свою чергу, вплинуло на матеріальний стан сім`ї.

В той же час, позивач є особою з інвалідністю 2 групи і у нього на утриманні перебувають троє дітей, яких він не може на належному матеріальному рівні утримувати. Внаслідок числених незаконних дій відповідача він втратив серед своїх колег ділову репутацію і змушений докладати значних зусиль для її відновлення.

Тому просить встановити факт мобінгу з боку відповідача та стягнути з нього моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в матеріалах позову, встановивши факт мобінгу з боку відповідача та відшкодувати позивачу моральну шкоду внаслідок мобінгу.

Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на обгрунтуванні, викладених нею у відзиві на позов тозов зазначивши, що, оскільки в діях банку відсутній факт мобінгу, тому підстави для задоволення позову та стягнення моральної шкоди відсутні.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпПУ).

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статей 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності, на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Мобінг - це одна з форм дискріманіції прав людини у трудових відносинах, яка проявляється через психологічне, економічне та інше насильство.

Наразі в Україні врегульовано на законодавчому рівні права та гарантії для працівників, які постраждали від проявів мобінгу на робочому місці.

11 грудня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16.11.2022 №2759-ІХ.

Вказаний Закон доповнює Кодекс законів про працю України новою статтею, а саме ст.2-2, якою передбачено наступне:

Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної в сфері трудових відносин або відносин, що тісно пов`язані з ними, - настає лише у тих випадках, які передбачені статтею 237-1 КЗпП України.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зі змісту статті 237-1 КЗпП України вбачається, що підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Так, як встановлено судом та не спростовано сторонами, позивач працює в АТ КБ «ПриватБанк» з 2010 року, а з 2013 року працює керівником відділення у центральному макрорегіоні відділення «Черкаське № 18» (а.с. 11-12, т. 1).

Також позивач є особою з інвалідністю другої групи з 07.09.2017 року безтерміново, що вбачається з даних пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.08.2022 року (а.с. 9-10, т. 1).

Позивач уважає, що протягом тривалого часу він піддається моральному, психологічному тиску з боку свого лінійного керівника ОСОБА_3 , який намагається його звільнити, у звязку з чим відносно нього відповідачем неодноразово незаконно виносились і були скасовані або банком, або судом такі дисциплінарні стягнення.

Вперше щодо позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани 01.08.2022 року на підставі наказу № Э.DN-ПБУР-7178838, який скасовано наказом банку від 03.10.2022 року після звернення до суду з відповідним позовом, про що свідчить ухвала Чигиринського районного суду Черкаської області у справі № 708/814/22 від 02.11.2022 року про закриття провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14.12.2022 року (а.с. 13-32, т.1).

07.03.2023 року Чигиринським районним судом Черкаської області у справі № 708/814/22 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, постановлено ухвалу про відмову АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у задоволенні заяви (а.с. 33-34, т. 1).

Додатковим рішенням у цій же справі 12.04.2023 року судом вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., а відповідно до додаткової постанови Черкаського апеляційного суду від 20.07.2023 року з відповідача на користь позивача стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. в межах розгляду апеляційної скарги на вище вказане додаткове рішення (а.с. 35-43, т. 1).

Наказ № Э.DN-ПБУР-7467583 від 13.10.2022 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення у виді зауваження" відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 16.05.2023 року у справі № 708/53/23 скасовано.

Постановою від 18.07.2023 року Черкаський апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції, відхиливши посилання суду на ознаки мобінгу в діях роботодавця, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 44-68, т. 1).

Наказ № Э.DN-ПБУР-7653601 від 28.10.2022 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення у виді догани" скасовано групою банку з розгляду апеляцій (а.с. 69-74, т. 1). 30.08.2023 року відповідач постановив наказ № E.DN-ПБУР-7554942 "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" згідно з яким до позивача, як до керівника відділення гр. Б, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до рішення Чигиринського районного суду від 09.01.2024 року у справі № 708/1390/23 визнано протиправним та скасовано вище вказаний наказ. Рішення суду та додаткове рішення щодо розподілу судових витрат у даній справі залишено без змін 02.04.2024 року Черкаським апеляційним судом у відповідній постанові (а.с. 75-90, т. 1).

Наказ № Э.DN-ПБУР-7951351 від 31.10.2023 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача догани скасовано 12.02.2024 року дирекцією з HR та корпоративного управління на підставі рішення Чигиринського районного суду від 09.01.2024 року у справі № 708/1390/23 (а.с. 91-97, т. 1).

Наказ № Э.DN-ПБУР-8303423 від 02.01.2024 року "Про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача догани скасовано 08.05.2024 року рішенням Чигиринського районного суду у справі № 708/363/24 (а.с. 98-110, т. 1).

Однак, аналіз вищевказаних дисциплінарних стягнень та додаткових заходів реагування не доводять наявність цькування з боку директора макрорегіонального управління ОСОБА_4 , застосування до позивача дисциплінарних стягнень саме від його дій, оскільки як вбачається з вищенаведених наказів, він неодноосібно визначав підстави для застосування до позивача дисциплінарної відповідальності або заходів реагування чи обирав вид стягнення або захід реагування.

Крім того, як вбачається з досліджених судом наказів про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення, підставами для їх застосування, як встановлено наказами, були виявлені порушення уповноваженими працівниками різних підрозділів банку, і як встановлено судом та не спростовано представником позивача, не підпорядкованих директору міжрегіонального управління ОСОБА_4 , погодження наказів про застосування дисциплінарних стягнень здійснювалось працівниками, які працюють, зокрема, у різних підрозділах.

А посилання позивача у позові на те, що з боку директора макрорегіонального управління ОСОБА_4 вчиняються дії, спрямовані на подальше його звільнення є необґрунтованими, оскільки директор макрорегіонального відділення не є уповноваженою особою на застосування до працівника дисциплінарних стягнень.

Закрема, з п.3 Додатку до наказу № Е.17.U.0.0/4-6883275 від 17.04.2023 «Про внесення змін до передачі прав(делегування повноважень) Голови Правління банку щодо документів з персоналу», саме начальнику Управління з питань взаємодії з трудовим колективом ОСОБА_5 було делеговано повноваження на затвердження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності або накладення дисциплінарних стягнень, крім працівників, які лінійно підпорядковані Голові Правління банку, керівників самостійних структурних підрозділів ГО банку директорів макрорегіональних управлінь, Керівника Напрямку «Внутрішній аудит» (т.2 а.с.68-70).

Твердження позивача про неодноразове застосування до нього заходів дисциплінарної відповідальності не свідчать про вчинення стосовно нього мобінгу з боку відповідача, оскільки саме по собі притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є правом роботодавця, встановленим трудовим законодавством та Правилами внутрішньоготрудового розпорядку АТ КБ «ПриватБанк», передбачених, зокрема п.5.2.20, пп 61.2, 6.1.3 Правил (т.2 а.с.58,59).

Так, згідно п. 5.2.20 Правил, працівники банку, які мають у лінійному підпорядкуванні підлеглих працівників,зобов`язані забезпечити дотримання ними трудової дисципліни. Для цього Лінійний керівник має право розглядати, погоджувати або затверджувати документи, що фіксують порушення трудової дисципліни, фіксувати порушення трудової дисципліни, запитувати надання пояснень щодо порушення трудової дисципліни, розглядати пояснення та готувати проекти наказів про накладення дисциплінарних стягнень та додаткових заходів реагування.

Відповідно до пп.6.1.2 Правил, Банк має право вимагати від працівників, зокрема, сумлінного виконання ними трудових обов`язків,дотримання цих Правил, дотримання встановленого режиму робочого часу і порядку електронного табелювання, дотримання внутрішніх корпоративних норм і правил, визначених Кодексом поведінки.

Підпунктом 6.1.3 Правил, Банк має право притягувати працівників до дисциплінарної та матеріальної відповідальності в порядку, встановленому КЗпП України, іншими законодавчими актами України та Внутрішніми документами Банку.

Крім того, з наданих позивачем наказів вбачається, що частина з них скасована у судовому порядку за його позовом, а частина скасована відповідачем самостійно визнаючи цим самим помилку у їх винесенні, що виключає факт цькування.

Позивачем не було надано доказів його виокремлення серед інших працівників, зміни ставлення до нього працівників внаслідок винесених наказів про накладення додаткового заходу реагування або дисциплінарного стягнення, поширення, як зазначає позивач, інформації серед колективу про застосовані до нього дані стягнення, а тому твердження позивача про приниження його честі гідностіє безпідставними.

Більше того, не запрошення позивача на робочі наради, спростовується Протоколом наради постійно діючої групи з розгляду звернення ОСОБА_2 щодо мобінгу від 02.10.2023 року ,за результатами якої, не встановлено, що ОСОБА_6 виокремлюється ОСОБА_4 з колективу та не запрошувався на наради(т.2 а.с.152-155).

Досліджена судом копія електронного листування від 02.09.2022 року лінійного керівника ОСОБА_7 . Р на адресу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з темою «токсичний табель» не може бути проявом мобінгу, оскільки даний випадок не містить систематичності, повторюваності, тривалості приниження працівника, де інших доказів стосовно даного факту суду не надано (т.1 а.с.53).

Що стосується відсутності на пристрої позивача корпоративного зв`язку під час перебування його на лікарняному, що свідчить, на думку позивача, проявомщодо нього психологічного тиску з боку відповідача, то з досліджених судом Правил внутрішнього трудового розпорядку Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», зокрема, пп.6.1.8 вбачається , що Банк має право змінювати і обмежувати надані працівнику допуски (у тому числі повністю забороняти доступ)у програмні комплекси, Інформаційні системи Банку у зв`язку з виробничою необхідністю абоз будь-якої іншої причини, на розсуд Банку, тому дані твердження позивача є безпідставними (т.2 а.с.60).

Доводи позивача та його представника про неправомірне звільнення позивача, який перебував на лікарніному, з роботи відповідачем , що становить, на його думку, продовження цькування, є передчасними, оскільки, дане питання, наразі, є предметом розгляду іншої справи за позовом позивача та не можуть слугувати про вчинення щодо останнього психологічного тиску.

Посилання позивача щодо невиконання показників діяльності та заниження відповідачем заробітної плати як прояв економічного тиску, не підтверджені на те належними доказами, оскільки, як вбачається з розрахункових листків позивача та табелю обліку робочого часу, останньому належним виплачувалась заробітна плата, премія, оплачувався період тимчасової непрацездатності, де заборгованості по заробітній платі не встановлено (т.2а.с. 160-176, 235-241).

Твердження позивача про те, що йому не призначалась премія не ту яку він заслуговував, також не знайшли документального підтвердження, зокрема і при дослідженні наданих позивачем таблиці показників КПІ, та не грунтуються на положеннях ст.2-2 КЗпП України (т.1 а.с.111-113).

Що стосується посилань позивача про понесені ним судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги за результатами судових рішень у справах за його позовами про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень та звернень відповідача до суду у якості боржника, щодо визнання виконавчих листів, що не підлягають виконанню, по стягненню даних витрат як прояв економічного тиску, то вони не заслуговують на увагу, оскільки , відносини щодо виконання судових рішень про стягнення з Банку на користь ОСОБА_2 судових витрат, не є трудовими відносинами, а є відносинами між стягувачем та боржником, які регулюються цивільним процесуальним кодексом та законодавством щодо примусового виконання рішень судів, де зазначення у мотивувальній частині рішення суду по справі № 708/53/23, на яке посилається позивач, бачення суду ознак мобінгу, то це неозначає, що є факт мобінгу, оскільки, цей факт достаменно судом не встановлювався.

Більше того, як встановлено судом і даний факт не спростовано представником позивача, усі рішення, де був стягувачем по судовим витратам позивач, виконані відповідачем (боржником), що підтверджується відповідними розрахунковими листками та платіжними інструкціями (т.2 а.с.242-250).

Таким чином, достатніх доказів у підтвердження факт мобігну у відношенні ОСОБА_2 відповідачем, судом не встановлено та дослідженими доказами не доведено, суд перевірив викладені позивачем факти, пов`язані, на думку останнього, з мобінгом (цькуванням) з боку відповідача (роботодавця), проте вони не свідчать про систематичні, тривалі, умисні дії або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі, гідності позивача, його ділової репутації, у тому числі, з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Таким чином, позовна вимога про встановлення факту мобінгу задоволенню не підлягає.

Оскільки, належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст.76-80 ЦПК України на підтвердження мобінгу позивачем не надано, стягнення моральної шкоди, як похідна вимога від доведеності заявлених вимог про встановлення факту мобінгу, не підлягає задоволенню.

Дослідивши усі наявні докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (т.1 а.с.9,10), тому, на підставі ч.7 ст.141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про встановлення факту мобінгу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резулятивна частина рішення ухвалено 26.02.2025 року, повне судове рішення складено 06.03.2025 року.

Суддя О.Г. Івахненко