КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/20594/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5648/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Катющенко В.П., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», Приватне підприємство «РІДНІ ПЕНАТИ», на дії уповноваженого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не скасування арешту після повернення виконавчого листа стягувачу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив: визнати дії уповноваженого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту майна боржника та оголошення про заборони на його відчуження майна ОСОБА_1 - неправомірними;

зобов`язати уповноваженого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з майна боржника та оголошення про заборони на його відчуження майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , на яке накладений арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.04.2014, в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта внесено відомості щодо обтяжень за № 5369943 від 16.04.2014;

зобов`язати уповноваженого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту майна боржника та оголошення про заборони на його відчуження майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , на яке накладений арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.10.2009, в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме та майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта внесено відомості щодо обтяжень за № 9200276 від 30.10.2009 (а.с. 1-9).

В обґрунтування вимог скарги посилався на те, що на прийомі у реєстратора скаржнику було повідомлено, що в реєстрі речових прав існує обтяження. Так, відповідно до відомостей з реєстру виконавчих проваджень всі виконавчі провадження завершені та стягнення з скаржника не проводиться. Про існування обтяжень скаржник навіть і не знав, жодних постанов не отримував.

З метою отримання інформації 23.09.2024 року на адресу Дніпровського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) було направлено адвокатський запит з метою встановлення арешту та отримання інформації стосовно нього для подальшого оскарження.

04.11.2024 року було отримано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої на виконанні в Дніпровському районному відділі ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 755/1334/13-ц виданого 16.08.2013 Дніпровським районним с судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 558460,68 грн. 04.04.2014 державним виконавцем Чайка І.В. було винесено постанову про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 31.10.2024 державним виконавцем Чайка І.В. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта внесено відомості щодо обтяжень за № 5369943 від 16.04.2014.

Також, в листі містилась інформація по іншому виконавчому провадженню. На виконанні в Дніпровському районному відділі ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-444 виданого 02.03.2009 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Рідні Пенати» 26 088,50 грн. 30.10.2009 державним виконавцем Чайка І.В. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта внесено відомості щодо обтяжень за № 9200276 від 30.10.2009.

Відтак, скаржник немає можливості користуватись своїм майном, в свою чергу, жодних виконавчих проваджень в реєстрі немає. При цьому, заборгованості немає ні по виконавчим провадженням, ні в реєстрі боржників. Вказував, що у разі відсутності будь-яких відомостей про наявність виконавчих проваджень, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні (а.с. 1-9).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ПП «РІДНІ ПЕНАТИ», на дії уповноваженого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не скасування арешту після повернення виконавчого листа стягувача - повернуто скаржнику (а.с. 16-17).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 12 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Штундер Я.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 22-27).

На обґрунтування скарги зазначив, що спір виник у зв`язку з тим, що за відсутністю будь-яких відкритих виконавчих проваджень в реєстрі боржників є відомості про стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для звернення до виконавця з заявою про зняття арешту не було. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право звернутися тільки до суду. Окрім цього, ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» виключає будь-який інший порядок відновлення прав боржника крім звернення до суду. Тобто, законодавець чітко регламентував та визначив спосіб захисту прав боржника на оскарження дій шляхом звернення до суду. В Законі України «Про виконавче провадження» не передбачено звернення боржника до виконавця з заявою про скасування арешту майна у зв`язку з тим, що виконавче провадження закрите та знищене. Короткий строку оскарження дій виконавця (протягом 10 робочих днів) обмежує права боржника вести довгу переписку з виконавчою службою та потім звертатись до суду. Отже, ОСОБА_1 діяв в межах закону та у визначеному ст.. 59 та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядку і не направлення заяви про зняття арешту не є зловживання процесуальними правами, оскільки така дія законом не передбачена. Відтак, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, що призвело до порушення прав скаржника у доступі до правосуддя.

Крім того, жодним законом не передбачено обов`язку боржника звертатись з заявою про зняття арешту на підставі наявності протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення (а.с. 22-27).

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Штундер Я.Г. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не прибули, проте, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. Факт належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом підтвердив його представник - адвокат Штундер Я.Г., про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» були сповіщені завчасно врученням повідомлень уповноваженим особам, про що є відмітки працівників пошти про вручення адресатам поштових відправлень суду. Повідомлення ПП «РІДНІ ПЕНАТИ» повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною адресою, заяви про зміну адреси місця знаходження від вказаної особи до суду не надходили (а.с. 46-54, 56).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив того, що ОСОБА_1 , зловживаючи процесуальними правами, передчасно звернувся до суду із скаргою, зважаючи на те, що останній не звертався із відповідними вимогами до органу примусового виконання, відтак відсутній юридичний склад бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішеньта рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV чинний на час постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 квітня 2014 року) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон 1404-VIII чинний на час постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу від 18 листопада 2019 року) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є боржником за виконавчими провадженнями, то відповідно має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця виключно у судовому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що повернення скарги ОСОБА_1 з підстав не звернення із відповідними вимогами до органу примусового виконання, є помилковим, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2024 року - скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», Приватне підприємство «РІДНІ ПЕНАТИ», на дії уповноваженого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині не скасування арешту після повернення виконавчого листа стягувачу, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2025 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Т.І. Ящук