Справа № 462/3225/24 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С. Ю.
Провадження № 22-ц/811/322/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Писаренка Костянтина Юхимовича на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року в складі судді Колодяжного С.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зняття арешту,

встановив:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника Писаренка К.Ю., звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зняття арешту, в якому просив визнати за ним право власності на будівлі лазні-пральні, площею 543,7 кв.м. та котельні, площею 134,3 кв.м. (реєстраційний номер в ДРРП 01), які розташовані у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом; зняти арешт з нерухомого майна, яке складається із будівлі лазні-пральні, площею 543,7 кв.м. та котельні, площею 134,3 кв.м., що розташовані у АДРЕСА_1 (номер запису в ДРРП 36128065), накладений відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 51420224 від 02.03.2020 року) приватного виконавця Маковецького З.В. у виконавчому провадженні № 614314145.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

13.01.2025 через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шкарупська-Баранова Н.Б. надійшло клопотання про зупинення розгляду даної цивільної справи до вирішення цивільної справи №462/6253/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_1 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Зорена П.І., ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, яка розглядається Шевченківським районним судом м.Львова.

Клопотання обґрунтоване тим, що у справі №462/6253/24, яка розглядається Шевченківським районним судом м.Львова, позивач ОСОБА_4 просить визнати недійсною відмову ОСОБА_3 від спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 позивача у даній справі. Таким чином, якщо позов у цивільній справі №462/6253/24 буде задоволено, позивач у даній справі ОСОБА_1 не зможе набути в порядку спадкування за законом право власності на спірне майно, адже втратить статус спадкоємця ОСОБА_1 , що матиме наслідком відсутності предмета спору у даній справі.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шкарупської-Баранової Наталії Богданівни задоволено.

Провадження у справі № 462/3225/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зняття арешту зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №462/6253/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_1 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Зорена Петро Іванович, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Писаренко К.Ю. Вважає такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що після смерті ОСОБА_6 , апелянт у встановленому законом порядку прийняв спадщину, до складу якої увійшли об`єкти нерухомого майна, зокрема будівля лазні-пральні, загальною площею 543,7 кв.м. та котельні, загальною площею 134,3 кв.м, що розташовані у АДРЕСА_1 . Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України він набув право володіння та право користування спадковим майном. Згадане нерухоме майно належало спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/5935/13-ц від 02.10.2013 про поділ майна подружжя та визнання за ним права власності, яке не оскаржувалося та вступило в законну силу у встановленому законом порядку.

Наголошує, що покійний спадкодавець ОСОБА_1 не мав жодних правовідносин будь якого характеру ані з ОСОБА_7 , ані з ОСОБА_4 , ані з ОСОБА_5 , зокрема боргових чи будь яких інших зобов`язань перед ними.

Вважає, що єдиною метою звернення ОСОБА_2 із позовом про визнання відмови від спадщини недійсною та, відповідно, зупинення розгляду даної справи, є унеможливлення своєчасного її розгляду Залізничним районним судом м. Львова та створення штучних перешкод апелянту у своєчасному захисті його прав та охоронюваних законом інтересів у розумні строки.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року, стягнути судові витрати.

14 лютого 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої дії адвокат Шкарупська-Баранова Н.Б. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив свої заперечення. Зокрема вказав на те, що з позовом про визнання відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини недійсною звернувся ОСОБА_4 , як позикодавець (стягувач) боржника, яка маючи невиконані грошові зобов`язання перед позивачем та третіми особами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , вчинила оспорюваний правочин, що призвело до її неплатоспроможності та завдало шкоди позивачеві.

Відмова від отримання майна (спадщини), на яке могло б бути звернене стягнення на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , враховуючи, що нею попередньо вчинявся ряд інших правочинів для виведення майна на третіх осіб, її кредитори вважають фраудаторним правочином, що вчинений всупереч принципам добросовісності, недопустимості зловживання правом та порушує публічний порядок.

Тому, вважає, що апеляційна скарга позивача є безпідставною та необґрунтованою. Просить в задоволення такої відмовити, ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За пунктом 14 частини 1 статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, які є підставою позову у даній справі, оспорюються і є предметом дослідження у справі №462/6253/24, і рішення суду в такій справі безпосередньо впливає на вирішення даного спору.

Суд погодився з доводами представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шкарупської-Баранової Н.Б. про те, що якщо позов у цивільній справі №462/6253/24 буде задоволено, позивач у даній справі ОСОБА_1 не зможе набути в порядку спадкування за законом право власності на спірне майно, адже втратить статус спадкоємця ОСОБА_1 , що матиме наслідком відсутності предмета спору у даній справі.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Наведене дає підстави для висновку про те, що необхідність в зупиненні провадження у справі за вищеназваним пунктом виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

При цьому, між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Разом з цим, відповідна підстава для зупинення провадження у справі застосовується лише у разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям, яке повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній, адміністративній справі.

Строки на які зупиняється провадження у справі визначені статтею 253 ЦПК України.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Разом з тим, необхідно враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються різними судами загальної юрисдикції та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому слід враховувати, що неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 18.09.2018 у справі №9901/314/19 та від 16.10.2019 у справі №800/330/17 метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Тому, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст.129 Конституції України), що передбачено ст.12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, у справі, що є предметом даного розгляду ОСОБА_1 заявляє вимоги про визнання за ним права власності на будівлі лазні-пральні, площею 543,7 кв.м. та котельні, площею 134,3 кв.м., які розташовані у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зняти арешт з нерухомого майна, накладеного приватним виконавцем Маковецьким З.В. у рамках виконавчого провадження №614314145 з примусового виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова по справі №462/2589/14-ц від 25.06.2018 про стягнення із ОСОБА_3 боргу згідно її зобов`язань перед ОСОБА_2 .

В свою чергу, у справі №462/6253/24 ОСОБА_4 заявив вимогу до ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 .

З аналізу предмету та підстав вищевказаних позовів вбачається, що дані справи є пов`язаними, оскільки у разі задоволення позову у справі № 462/6253/24 позивач не набуде права на спадкування за законом на спірне майно у тому розмірі, який він зазначає у позовній заяві про визнання права власності на майно та зняття арешту, адже частка, від якої відмовилась ОСОБА_3 , не буде ним спадкуватись.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно визначив, що між вказаними справами існує тісний матеріально-правовий зв`язок, оскільки обставини, встановлені в цивільній справі №462/6254/24 щодо законності чи незаконності відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини на корись ОСОБА_1 будуть мати значення для цивільної справи №462/3225/24.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_4 звернувся до суду з метою унеможливлення своєчасного розгляду даної справи та створення штучних перешкод для її розгляду, є безпідставними та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що рішення суду в такій справі безпосередньо впливає на вирішення даного спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Писаренко Костянтина Юхимовича та залишення без змін ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 16 січня 2025 року про зупинення провадження у справі.

В прохальній частині апелянт просить стягнути з ОСОБА_2 сплачений судовий збір за розгляд даної скарги, проте така вимога не підлягає задоволенню, оскільки розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, повинен здійснюватися тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Писаренка Костянтина Юхимовича залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 04 березня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк