справа № 362/732/24
провадження № 22-ц/824/2063/2025
головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, в обґрунтування вимог якого зазначив, що через мережу Інтернет на сайті інтернет-видання "Обозреватель", що належить ТОВ "Золота середина" 28 грудня 2023 року о 13:00 год. було розміщено статтю із недостовірною інформацією щодо нього під назвою "Замість житла для переселенців - магазин та авто стоянка: хто господарює на вулиці Бударіна" ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій містилася така інформація у вигляді фактичних тверджень, яку він просить визнати недостовірною та такою, що порочить його честь гідність та ділову репутацію, а саме:

-"У Києві, як і в багатьох містах України, останніми роками будують житло для людей, які через війну змушені були залишити свої будинки та перебратися на відносно мирну територію країни. Проте за адресою АДРЕСА_1 (тепер це вулиця Українського відродження) КП "Спецжитлофонд" вже кілька років не може розпочати будівництво будинку.".

-"Справа в тому, що на цій ділянці поряд із санаторієм "Перемога" та Голосіївським національним парком деякі підприємці відкрили свій супермаркет та платну автостоянку. Здавалося б, усе це можна знести за один день.".

-"Щодо автостоянки, то, як вдалося дізнатися, ще у 2009 році Святошинська райадміністрація передала КП "Автопарк-Сервіс" цю ділянку для обладнання тимчасової (!) платної автостоянки.".

-"Проте 1 лютого 2017 р. КП "Автопарк-Сервіс" уклала договір з ФОП " ОСОБА_2 ", який з того часу і обслуговує цю автостоянку.".

-"Декілька разів у 2018 році "Спецжитлофонд" звертався до КП "Автопарк-Сервіс" з вимогою звільнити ділянку. Також писали офіційний лист і до ОСОБА_3 з вимогою звільнити територію.".

-"За будівництвом стоїть родина колишнього міліціонера."

-"За документами, магазин займає трохи більше 50 кв.м. А фактично супермаркет тут розкинувся на площі в кілька разів більшій.".

-"Що цікаво, нежитлове приміщення, де розташувався супермаркет, вже зареєстроване як приватна власність. А підставою для цього стало якесь рішення Брянківського міського суду Луганської області №2-2027 від 25.11.2010 р.".

-"Ми вже неодноразово писали про цю історію. Нагадаємо, що на підставі цього "рішення суду" у Києві присвоєно одразу кілька різних об`єктів. І за всім цим, можливо, стоїть колишній начальник Святошинського управління міліції Києва (2004-2005 р.р.) ОСОБА_5 та члени його родини.".

-"А потім один із об`єктів на вул. Бударіна - ресторан на території Голосіївського національного парку - було переписано на компанію ТОВ "Затишок і Ко", єдиним власником якої досі був ОСОБА_5.".

Позивач просив зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію шляхом розміщення спростування та видалення публікації, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 555 000 грн та витрати на правову допомогу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2024 року відмовлено повністю в позові ОСОБА_1 до ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Западнюк Н.І. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що поширена інформація відповідачем є твердженням про факти, яких не існувало; інформація, поширена про позивача ОСОБА_1 , - не є оціночним судженням, а є недостовірною інформацією, яка порушує особисті немайнові права останнього, а тому рішення суду першої інстанції - не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що ОСОБА_1 немає жодного відношення до майна, про яке пишуть журналісти у своїх інтернет виданнях. А також немає жодного відношення до КП "Автопарк-Сервіс", які уклали договір з ФОП " ОСОБА_2 ", що підтверджується скріншотами з судової влади, де чітко вказано сторони судового процесу.

Вважає, що інформація, яка викладена у вище зазначеній статті на сайті Інтернет-видання "Обозреватель" (OBOZREVATEL) не відповідає дійсності та є неправдивою, та такою, що вводить суспільство в оману, оскільки якщо особа володіє певним майном, то право власності підтверджується правовстановлюючими документами. Майно, яке зазначають журналісти в своїх інтернет-виданнях, не належить на праві власності позивачеві.

Також вважає, що відповідачем не було перевірено інформацію, що наведена у вищевказаній статті, яка за своїм змістом не є оціночним судженням, а містить у собі фактичні дані, які можуть бути перевірені. Оскільки поширення такої інформації створює негативну соціальну оцінку позивача в очах соціуму та оточуючих, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Вказує, що неприємним та недостовірним є також твердження про наявність "якихось домовленостей" у позивача із ОСОБА_2 , яких не було та не підтверджено жодним чином. Це також стосується інформації про "захоплення території парку" позивачем, доказів чого не існує.

Звертає увагу, що факт розповсюдження недостовірної інформації відбувся на офіційних вебсайтах в мережі Інтернет та згідно наявної інформації, статтю за 28 грудня 2023 року переглянуто 39,4 тис, осіб.

Вважає, що за відсутності обвинувального вироку, який набрав законної сили щодо ОСОБА_1 , відповідач на власній сторінці у мережі Інтернет поширив про ОСОБА_1 інформацію, яка порушує його особисте немайнове право і поширена відповідачем інформація про ОСОБА_1 - не є оціночними судженнями.

17 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення від представника ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" - адвоката Сич М.В., в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що інтернет-видання "Obozrevatel" задля підтримки демократії та її інституціалізації в суспільств" має право поширювати інформацію, не лише приємну чи милозвучну, а й таку, що може ображати, шокувати чи непокоїти.

Зазначає, що позивач заперечує обставини, які викладені в публікації, хоча матеріали для написання публікацій були отримані з офіційних джерел, тож одних заперечень позивача не достатньо для того, щоб оспорювану інформацію визнати недостовірною.

Вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають правовому висновку, який викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/13849/21, що зводиться до того, шо висновок про те, чи спірна інформація порушує право позивача, повинен грунтуватися не на вибраних позивачем цитатах, а на дослідженні тексту в цілому, аналізі змісту і характері спірних публікацій.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Западнюк Н.І. просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник ТОВ "ЗОЛОТА СЕРЕДИНА" - адвокат Сич М.В., просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 грудня 2023 року 13:00 на сайті інтернет-видання "Обозреватель", що належить ТОВ "Золота середина" (https://incident.obozrevatel.com/ukr/crime/zamist-zhitla-magazin-ta-avtostoyanka-u-kievi-eks-militsioner-zahopiv-chastinu-natsionalnogo-parku-pid-restoran-ta-dilyanku-pid-magazin.htm), розміщено статтю "Замість житла для переселенців - магазин та автостоянка: хто господарює на вулиці Бударіна", що містить інформацію, яка на думку позивача є недостовірною, а саме:

-"У Києві, як і в багатьох містах України, останніми роками будують житло для людей, які через війну змушені були залишити свої будинки та перебратися на відносно мирну територію країни. Проте за адресою АДРЕСА_1 (тепер це вулиця Українського відродження) КП "Спецжитлофонд" вже кілька років не може розпочати будівництво будинку."

-"Справа в тому, що на цій ділянці поряд із санаторієм "Перемога" та Голосіївським національним парком деякі підприємці відкрили свій супермаркет та платну автостоянку. Здавалося б, усе це можна знести за один день.".

-"Щодо автостоянки, то, як вдалося дізнатися, ще у 2009 р. Святошинська райадміністрація передала КП "Автопарк-Сервіс" цю ділянку для обладнання тимчасової (!) платної автостоянки.".

-"Проте 1 лютого 2017 р. КП "Автопарк-Сервіс" уклала договір з ФОП " ОСОБА_2 ", який з того часу і обслуговує цю автостоянку.".

-"Декілька разів у 2018 році "Спецжитлофонд" звертався до КП "Автопарк-Сервіс" з вимогою звільнити ділянку. Також писали офіційний лист і до ОСОБА_3 з вимогою звільнити територію."

-"За будівництвом стоїть родина колишнього міліціонера.".

-"За документами, магазин займає трохи більше 50 кв.м. А фактично супермаркет тут розкинувся на площі в кілька разів більшій."

-"Що цікаво, нежитлове приміщення, де розташувався супермаркет, вже зареєстроване як приватна власність. А підставою для цього стало якесь рішення Брянківського міського суду Луганської області №2-2027 від 25.11.2010 р."

-"Ми вже неодноразово писали про цю історію. Нагадаємо, що на підставі цього "рішення суду" у Києві присвоєно одразу кілька різних об`єктів. І за всім цим, можливо, стоїть колишній начальник Святошинського управління міліції Києва (2004-2005 рр.) ОСОБА_5 та члени його родини.".

-"А потім один із об`єктів на вул. Бударіна - ресторан на території Голосіївського національного парку - було переписано на компанію ТОВ "Затишок і Ко", єдиним власником якої досі був ОСОБА_5."

Згідно листа Департаменту земельних ресурсів вих. № 05719-17469 від 27 грудня 2023 року, відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 125/6341 комунальному підприємству з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" надано в постійне користування земельну ділянку, кадастровий номер :75:676:0002, площею 0,75 га для будівництва, експлуатації та обслуговування доступного житла на АДРЕСА_1 (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 16 січня 2012 року № 05-9-00083). При проведенні обстеження земельної ділянки, кадастровий номер :75:676:0002, встановлено, що в межах цієї землі розміщено автомобільну стоянку та об`єкт нерухомого майна, що використовується як магазин. Підстави для перевірки законності рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25 листопада 2010 року у справі № 2-2027 відсутні.

Згідно листа Департаменту містобудування та архітектури вих № 055-10940 від 27 грудня 2023 року, замовнику будівництва комунальному підприємству з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" надано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 від 10 квітня 2017 року № 555/17/012/009-17. Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва павільйону за вказаною адресою, зокрема ОСОБА_4 , не надавалися. У реєстрі адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22 травня 2013 року № 337/9394 "Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві" відсутні відомості про документ щодо присвоєння об`єкту будівництва або нерухомого майна адреси: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва вих. № 0732-3705 від 26 грудня 2023 року, департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою АДРЕСА_1 та не проводив перевірок за вказаною адресою.

Згідно листа Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" вих № 056/02-117 від 12 січня 2024 року, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :75:676:0002, використовується підприємством відповідно до Державного акта постійного користування від 16 січня 2012 року серія ЯЯ № 389708. На замовлення підприємства, Департаментом земельних ресурсів здійснено обстеження та 12 жовтня 2023 року видано акт № ДК/212-170/2023, в якому зазначено, що в межах земельної ділянки, кадастровий номер :75:676:0002, розміщено об`єкт нерухомого майна орієнтовною площею 607 м2 , що використовується як магазин "Сімейний кошик", паркувальний майданчик орієнтовною площею 1340 м2 огороджений по периметру, що відсутній у реєстрі паркувальних майданчиків, закріплених за КП "Київтранспарксервіс". Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/5495/19 зобов`язано Комунальне підприємство по будівництву і експлуатації паркінгів, гаражів, автостоянок для автотранспорту "Автопарк-Сервіс" Святошинського району (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9; ідентифікаційний код 32210469) та фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :75:676:0002) шляхом приведення її у придатний для використання стан. Про власника та реєстрацію права власності за ОСОБА_4 підприємству невідомо.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що поширена у вказаних статтях інформація стосовно нього є неправдивою і не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію його та його сім`ї, дітей, а також негативно впливає на його ділові відносини.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що оспорювана позивачем інформація стосується питань, що становлять суспільний інтерес, позивач не надав доказів на спростування відомостей, викладених у розміщених відповідачем статтях. В обгрунтування заперечень відповідачем надано суду копії листів-відповідей Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури, Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва, КП "Спецжитлофонд" та копії інших документів, що на думку останнього підтверджують факти, викладені у статті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що із наданих позивачем доказів не вбачається приниження честі, гідності та ділової репутації позивача, а лише критика та емоційна оцінка дій позивача як посадової особи, а тому позовні вимоги про захист ділової репутації в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканість ділової репутації, інформацію, яка поширена на сайті інтернет-видання "Обозреватель", що належить ТОВ "Золота середина" (https://incident.obozrevatel.com/ukr/crime/zamist-zhitla-magazin-ta-avtostoyanka-u-kievi-eks-militsioner-zahopiv-chastinu-natsionalnogo-parku-pid-restoran-ta-dilyanku-pid-magazin.htm), у статті "Замість житла для переселенців - магазин та автостоянка: хто господарює на вулиці Бударіна" задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Конституцією України в ст.3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до Преамбули Загальної Декларації прав людини визнання гідності, яка властива всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Нормами статті 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Судом першої інстанції правильно застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини, а саме статті 201, 275, 277, 297, 299 ЦК України відповідно до яких, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення відповідного позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Факт поширення спірної інформації відповідачем стороною відповідача не заперечується та визнається.

При цьому, як убачається із інформації, яку просить спростувати позивач, лише у деяких фразах спірна інформація стосується безпосередньо самого позивача, зокрема у фразах:

-"Ми вже неодноразово писали про цю історію. Нагадаємо, що на підставі цього "рішення суду" у Києві присвоєно одразу кілька різних об`єктів. І за всім цим, можливо, стоїть колишній начальник Святошинського управління міліції Києва (2004-2005 рр.) ОСОБА_5 та члени його родини.".

-"А потім один із об`єктів на вул. Бударіна - ресторан на території Голосіївського національного парку - було переписано на компанію ТОВ "Затишок і Ко", єдиним власником якої досі був ОСОБА_5."

Також фраза: -"За будівництвом стоїть родина колишнього міліціонера." не містить прямої вказівки на особу позивача.

Позивач не наводить доводів, яким чином інші фрази стосуються безпосередньо позивача.

Навіть враховуючи загальний контекст статті, то вона присвячена впершу чергу висвітленню проблеми невиконання будівництва на указаній земельній ділянці житла для людей, які через війну змушені були залишити свої будинки та перебратися на відносно мирну територію країни.

Більшість фраз висвітлює саму історію, досліджену автором, яка полягає у тому, що:

-"У Києві, як і в багатьох містах України, останніми роками будують житло для людей, які через війну змушені були залишити свої будинки та перебратися на відносно мирну територію країни. Проте за адресою АДРЕСА_1 (тепер це вулиця Українського відродження) КП "Спецжитлофонд" вже кілька років не може розпочати будівництво будинку."

-"Справа в тому, що на цій ділянці поряд із санаторієм "Перемога" та Голосіївським національним парком деякі підприємці відкрили свій супермаркет та платну автостоянку. Здавалося б, усе це можна знести за один день.".

-"Щодо автостоянки, то, як вдалося дізнатися, ще у 2009 р. Святошинська райадміністрація передала КП "Автопарк-Сервіс" цю ділянку для обладнання тимчасової (!) платної автостоянки.".

-"Проте 1 лютого 2017 р. КП "Автопарк-Сервіс" уклала договір з ФОП " ОСОБА_2 ", який з того часу і обслуговує цю автостоянку.".

-"Декілька разів у 2018 році "Спецжитлофонд" звертався до КП "Автопарк-Сервіс" з вимогою звільнити ділянку. Також писали офіційний лист і до ОСОБА_3 з вимогою звільнити територію."

У підтвердження наведених обставин у самій статті прикріплені скріншоти документів, на які спирався автор статті. Тому доводи позову та апеляційної скарги про недостовірність такої інформації, що не грунтується на доказах, не відповідають дійсності. Викладені у статті факти грунтуються на судових рішеннях, зокрема рішенні суду господарської юрисдикції, а також на нормативно-правових актах, листуванні з Департаментом містобудування та архітектури, з Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД".

Стороною відповідача було додано до матеріалів справи докази, які підтверджують викладені в статті обставини: державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, розпорядження виконавчого комітету Київської міської ради від 6 червня 2012 року № 966 Про будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 , рішення сесії Київської міської ради від 22 вересня 2011 року вих. № 125/6341, лист КП "СПЕЦЖИТЛОФОНД" вих. № 056/02-108 від 11 січня 2024 року, лист Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28 грудня 2023 року вих. №165082.

Таким чином є правильний та не спростований висновок суду першої інстанції про те, що вказані докази підтверджують відомості, викладені КП "СПЕЦЖИТЛОФОНД" вих №056/02-117 від 12 січня 2024 року, та обставини викладені у статті.

Жодних доказів у спростування наведених у статті обставин стороною позивача не надано, в той час, як відповідачем наведені докази, якими керувався автор.

Судом першої інстанції була перевірена інформація з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 357221709 від 6 грудня 2023 року, відповідно до якої на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25 листопада 2010 року у справі № 2-2027, на ім`я ОСОБА_4 зареєстровано, окрім іншого майна, нежитлова споруда загальною площею 56,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Отже є правильним висновок суду першої інстанції про те, що вказана інформація підтверджує викладені у статті факти про те, що:

"За документами магазин займає трохи більше 50 кв.м. А фактично супермаркет тут розкинувся на площі в кілька разів більшій.".

"Що цікаво, нежитлове приміщення, де розташувався супермаркет, вже зареєстроване як приватна власність. А підставою для цього стало якесь рішення Брянківського міського суду Луганської області №2-2027 від 25.11.2010 р.".

Рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25 листопада 2010 року №2-2027 відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відтак, є правильними висновки суду першої інстанції, оскільки недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Частина перша статті 30 Закону України "Про інформацію" встановлює заборону на притягнення до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з частиною другою вказаної статті оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Стороною відповідача доведено, а стороною позивача не спростовано наявність та достовірність фактів, про які йдеться у статті.

Суд першої інстанції дійшов висновку також, що достовірність іншої, висвітленої у статті інформації, зокрема причетності позивача та його родини до висвітлених відповідачем у статті подій відповідачем не підтверджено належними доказами, а тому є припущеннями. В той же час, суд першої інстанції вважав, що враховуючи хронологічну послідовністьподій та досліджених доказів слід дійти висновку, що усі висловлювання та обговорення щодо позивача повністю узгоджуються з поняттям критики та оцінки дій публічної особи.

Розглянувши в цій частині оскаржуване рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія вважає за необхідне зазначити, що знайшла своє підтвердження також фраза:

-"А потім один із об`єктів на вул. Бударіна - ресторан на території Голосіївського національного парку - було переписано на компанію ТОВ "Затишок і Ко", єдиним власником якої досі був ОСОБА_5 ", оскільки стороною відповідача до апеляційного суду були надані відповідні докази.

Так судом апеляційної інстанції було роз`яснено право позивача і відповідача надати докази, які мають суттєве значення для цієї справи щодо доведення чи спростування обставини причетності позивача до ТОВ "Затишок і Ко", оскільки такі твердження можуть бути доведені або спростовані. Стороною відповідача надані докази, що відповідно до історії змін реєстраційної інформації ОСОБА_1 був засновником та бенефіціарним власником ТОВ "Затишок і Ко" з 09 жовтня 2021 року до 08 грудня 2022 року, а ОСОБА_4 також був керівником товариства та його беніфіціарним власником.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду, що є судженням інші дві фрази:

-"Ми вже неодноразово писали про цю історію. Нагадаємо, що на підставі цього "рішення суду" у Києві присвоєно одразу кілька різних об`єктів. І за всім цим, можливо, стоїть колишній начальник Святошинського управління міліції Києва (2004-2005 р.р.) ОСОБА_5 та члени його родини."; та "За будівництвом стоїть родина колишнього міліціонера.", оскільки перша фраза містить вживання слова "можливо", а інша фраза не містить фактичного твердження, проте може бути розцінена як судження автора в контексті усієї статті з урахуванням доведених фактичних тверджень, щодо яких не встановлено підстав вважати їх недостовірними.

Стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу.

Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.

Сторона позивача доказів того, що суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не надала.

Відтак, вищевказана інформація не підлягає визнанню недостовірною та відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати завдану позивачеві моральну шкоду.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення в силу положень ч. 3 ст. 376 ЦПК України при розгляді справи в суді першої інстанції не встановлено.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба