Провадження № 2/369/7096/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.,

за участі секретаря судового засідання Шаркової А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського районного суду міста Києва з вказаним позовом звернувся ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті 4000 доларів США у гривнях України за курсом продажу доларів США за гривні України на день винесення рішення, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір резервування, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 4000,00 доларів США, своєю чергою відповідач на замовлення позивача здійснює виділення, реєстрацію в Державному земельному кадастрі, резервування та подальший продаж земельної ділянки для індивідуального садівництва в розмірі до 0,02 га, що примикає до ділянки з кадастровим номером :03:001:5485, що належить на праві власності відповідачу. А також відповідач на замовлення позивача здійснює резервування та подальший продаж земельної ділянки для індивідуального садівництва в розмірі до 0,08 га з кадастровим номером :03:001:5485, що належить на праві власності відповідачу. Вказані земельні ділянки продаються відповідачем позивачу однією об`єднаною земельною ділянкою площею до 0,10 га з присвоєнням їй окремого кадастрового номера. Також, сторони домовились, що підписання основного договору буде здійснено 11 годин 00 хвилин 08 вересня 2021 року у приватного нотаріуса Вепрейчук О.І. за адресою: м. Київ, вул. Спаська, 5, оф. 52. Проте, а ні 8 вересня 2021 року, а ні 8 жовтня 2021 року потенційний продавець в обумовлений сторонами офіс приватного нотаріуса Вепрейчук О.І. за адресою: м. Київ, вул. Спаська, 5, оф. 52 не з`явився. В телефонних розмовах відповідач повідомляв, що підписання основного договору не відбудеться через невиконання ним взятих на себе за договором зобов`язань по перереєстрації земельних ділянок в одну. Через невиконання вимог договору позивач вважав, що відповідач без достатньої правової підстави зберіг грошові кошти позивача, передані ним на виконання умов договору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.11.2024 у справі відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.12.2024 вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.02.2025, постановленою судом без оформлення окремого документа, вирішено прийняти до розгляду заяву про зміну підстав позову, що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25.03.2025 справу направлено за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В заяві про зміну підстав позову позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу еквівалентну 4000 доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання рішення, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що укладений договір щодо майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. А оскільки сторони не дотрималися вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору, такий правочин є нікчемним, в зв`язку з чим позивач має право вимагати застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що укладений договір не був попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, а був договором про наміри, а отже до такого договору законом не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення та він є дійсним. Крім того, позивач не є стороною договору, адже договір підписувався іншою особою і нею передавалися грошові кошти відповідачу. Також, подаючи заяву про зміну підстав позову, позивачем був скорегований предмет позову. Своєю чергою одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому повідомив про необґрунтованість доводів відповідача.

Відповідач надав заперечення на відповідь, в яких повідомив про необґрунтованість доводів позивача.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача підтримали вимоги своїх заяв по суті справи. Представник позивача не підтримав раніше подані ним проте судом не розглянуті клопотання з процесуальних питань.

В судовому засіданні сторони визнали обставини, щодо того, що спірний договір підписав громадянин Республіки Молдова ОСОБА_5 , умови якого були запропоновані відповідачем ОСОБА_4 , а також те, що ОСОБА_5 передав відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США у гривнях України за курсом НБУ.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 серпня 2021 року в м. Київ Прилипко А.В. - сторона 1 та ОСОБА_6 - сторона 2 підписали договір резервування. У вказаному договорі зазначено: «Ми, що підписалися нижче: СТОРОНА-1: громадянин України ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м Києві 05.05.1995р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та СТОРОНА-2: громадянин України ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий Біляївським РВГУДМС України, дата видачи 30.05.2014р., зареєстрован за адресою: АДРЕСА_2 , представлений довіреною особою громадянином Республіки Молдова, Фатєєв Артур, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_6 , орган що видав 8001, в 02.05.2018р., зареєстрован АДРЕСА_3 , діючи вільно, без примусу, несучи відповідальність за правові наслідки укладення і дії цього Договору, врегульовуючи відносини, які відповідають дійсним намірам Сторін, дотримуючись взаємних інтересів, а також положень законодавства України, уклали цей Договір про наступне:

1. Сторона 1 (Потенційний Продавець) на замовлення Сторони 2 (Потенційний Покупець) здійснює виділення, реєстрацію в Державному земельному кадастрі, резервування та подальший продаж земельної ділянки для індивідуального садівництва в розмірі до 0,02 га що примикає до ділянки з кадастровим номером :03:001:5485, що належить на правах власності Стороні 1 (Потенційному Продавцю).

Місце розташування земельної ділянки: Київська область, Києво-Святошинський р-н,

в адмінмежах Ходосівської сільської ради (план-схема додається).

1.1. Сторона 1 (Потенційний Продавець) на замовлення Сторони 2 (Потенційний Покупець) здійснює резервування та подальший продаж земельної ділянки для індивідуального садівництва в розмірі 0,08 га з кадастровим номером :03:001:5485 що належить на правах власності Стороні 1 (Потенційному Продавцю).

Місце розташування земельної ділянки: Київська область, Києво-Святошинський р-н,

в адмінмежах Ходосівської сільської ради (план-схема додається).

1.2. Земельні ділянки, зазначені в пунктах 1 і 1.1., Продаються Стороною 1 (Потенційний Продавець) Стороні 2 (Потенційний Покупець) одним об`єднаним земельною ділянкою площею до 0,10 га, з присвоєнням їй окремого кадастрового номера.

Сума першого внеску становить 4000 (чотири тисячі) доларів США, код валюти 840. 2. Підписанням цього Договору сторони свідчать, що Сторона 2 передала, а Сторона 1 отримала 4000 (чотири тисячі) доларів США, код валюти 840, у Гривнях України за курсом Національного банку України на день підписання цього Договору, в якості оплати першого внеску за виділення, реєстрацію в Державному земельному кадастрі, резервування та подальший продаж земельної ділянки для індивідуального садівництва за цим договором, площею до 0,10 га.

3. При цьому Сторона 1 бере на себе обов`язок та гарантує, що при майбутньому укладанні Сторонами Договору купівлі-продажу об`єднаного земельної ділянки (далі Основний договір), розмір платежу сплаченого відповідно до п.2 цього Договору буде зарахований до вартості земельної ділянки по основному договору.

Сторона 1 бере на себе зобов`язання в майбутньому, до підписання основного договору, зробити реєстрацію в Державному земельному кадастрі та резервування об`єднаного земельної ділянки площею 0,10 для Сторони 2, належного йому на правах власності та отримати необхідні документи для оформлення та підписання основного договору.

5. Сторони домовились, що підписання Основного договору буде здійснено 11 годин 00 хвилин 08 жовтня ( «жовтня» перекреслено та від руки написано «вересня» - прим. ред.) 2021 року приватним нотаріусом Вепрейчук О.І. за адресою: м. Київ, вул. Спаська, 5, оф.52.

6. У разі відмови Сторони 2 від укладання Основного договору або не прибуття до нотаріуса у встановлений п.5 Договору строк забезпечувальний платіж сплачений Стороною 2 не повертається, а даний Договір вважається розірваним.

7. У разі відмови Сторони 1 від укладення основного договору з будь-яких причин, або неприбуття до нотаріуса у встановлений у пункті 5 договору строк, сума першого внеску у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, код валюти 840, повертається Стороні 2 у Гривнях України за курсом продажу доларів США за гривні України «Альфа-Банк» Україна на день повернення, протягом двох робочих днів.

8. Даний Договір укладається українською мовою у двох примірниках, по одному для кожної із Сторін».

Оскільки судом було встановлено, що саме відповідач склав та запропонував підписати умови вищевказаного договору, відповідно до яких стороною 2 є саме громадянин України ОСОБА_3 , представлений довіреною особою громадянином Республіки Молдова ОСОБА_7 , та відповідно саме відповідач мав впевнитися в особі сторони, з якою укладає договір, та перевірити повноваження представника, незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження повноважень ОСОБА_8 на представництво ОСОБА_3 , враховуючи те, що з приводу виконання такого договору до відповідача звертався саме ОСОБА_3 , водночас судом не встановлено, що ОСОБА_6 після підписання договору коли-небудь звертався до відповідача з приводу виконання вказаного договору, суд дійшов висновку про те, що саме ОСОБА_3 є стороною спірного договору та відповідно те, що саме він через ОСОБА_8 передав відповідачу грошові кошти на виконання умов вказаного договору.

У постанові від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17 за позовом про визнання недійсними договорів оренди землі, скасування записів про державну реєстрацію Верховний Суд зазначив, що contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Оскільки зі змісту укладеного договору слідує, що сторони домовилися укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, погодили дату та місце укладання основного договору та на виконання умов такого договору позивач через довірену особу передав грошові кошти відповідачу, суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено саме попередній договір стосовно купівлі-продажу майбутнього об`єкта нерухомості земельної ділянки площею 0,10 га, що мала складатися з земельної ділянки для індивідуального садівництва в розмірі 0,08 га з кадастровим номером :03:001:5485 та земельної ділянки для індивідуального садівництва в розмірі до 0,02 га, що межує з ділянкою з кадастровим номером :03:001:5485, які відповідно до тексту договору належать на праві власності ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Згідно з статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З наведених норм права слідує, що попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 серпня 2021 року є нікчемним, адже під час його укладення не дотримано форму нотаріального посвідчення.

Довід відповідача про те, що між сторонами укладено договір про наміри суд відхиляє, адже зі змісту пункту 1.1, 1.2, 5 укладеного між сторонами договору слідує, що сторони зобов`язались укласти в майбутньому саме договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки судом встановлено, що попередній договір, укладений сторонами, є нікчемним, суд дійшов висновку про те, що правова підстава, на якій грошові кошти були набуті відповідачем, відсутня, а отже відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти, які позивач передав відповідачу на виконання нікчемного правочину.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.04.2025 у справі 751/2085/24.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналізуючи вказані норми права Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 виснувала таке.

«У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.

Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).

Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Посилання відповідача на те, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається на день подання позову, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Натомість стягнення судом першої інстанції заборгованості у сумі, еквівалентній 65 000 дол. США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України.

На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14).

Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення» (п.п 58-64).

А отже, вказівка позивача в заяві про зміну підстав позову про необхідність стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу еквівалентну 4000 доларів США за курсом Національного Банку України на день виконання рішення замість раніше зазначеного в позовній заяві «на день винесення рішення» не є зміною предмета позову, оскільки сума, що підлягає стягненню визначається судом в рішенні суду в іноземній валюті, а сума до сплати у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі, еквівалентній 4 000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою підлягає сплаті судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією в матеріалах справи.

Водночас ціна позову на день звернення позивача до суду відповідно до офіційного курсу НБУ становила 164 920грн (4000 дол США * 41,23), а отже судовий збір, який підлягав сплаті позивачем, зважаючи на те, що позов було подано в електронній формі, становив 1 319,36 грн (164 920 *1/100*0,8)

Незважаючи на вказані обставини, Дніпровським районним судом міста Києва було відкрито провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 910/15316/21 викладено висновок про те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 177/1163/16-ц. З огляду на положення частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» та частини другої статті 163 ГПК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у випадку, якщо він вважав, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, мав здійснити розгляд справи по суті та встановити ціну позову при розгляді справи і розподілити судові витрати за результатами такого розгляду відповідно до статті 129 ГПК України, а не повертати позовну заяву заявнику.

Аналогічний висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 522/12598/22, відповідно до якого, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та повертаючи справу для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що прокурором при пред`явленні позову були виконані вказані норми процесуального права, а саме зазначена ціна позову та сплачено відповідний розмір судового збору, а судом було відкрито провадження у справі, тому, у разі встановлення, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, питання стягнення недоплаченого судового збору повинно бути вирішено судом при вирішенні справи по суті відповідно до частини другою статті 176 ЦПК України.

За таких обставин з метою уникнення надмірного формалізму, встановивши дійсну вартість майна, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд дійшов висновку про необхідність здійснити розподіл судових витрат під час ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. Своєю чергою з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 108 грн 16 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 259, 264-265, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у сумі, еквівалентній 4 000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 108 гривень 16 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Мартиненко В.С.