Справа № 484/6651/24
Провадження № 2/484/281/25
Рішення

іменем України

07.03.2025 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А.

секретар судового засідання Завірюха В.Ю.

за участі позивача ОСОБА_1

його представника адвоката Дорова А.О.

відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області А.Животовського

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав

встановив

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Дорова А.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що з відповідачкою він перебував в зареєстрованому шлюбі від якого у них народились діти, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В 2012 році за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком.

На даний час син ОСОБА_3 , 2005 року є повнолітнім. З народження діти проживають з батьком та знаходяться на його утриманні та вихованні. Батько піклується про дітей та проводить з ними час, цікавиться їх життям та здоров`ям.

Відповідач по справі ніякої участі у вихованні свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 не приймає, не цікавиться умовами його проживання, станом його здоров`я. Веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, палить, зникає з дому. В телефонному режимі заблокувала телефони позивача та сина ОСОБА_4 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, справа 484/1235/20 з відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , які вона так і не сплачує.

Батько створив всі належні умови для проживання та розвитку сина ОСОБА_4 .

В позові зазначено, що мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власного сина, а тому є достатні підстави для позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

09.12.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, витребувано докази, а саме: висновок органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області.

15.01.2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських право по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суду пояснила, що з позивачем по справі 05.04.2012 року за рішенням суду вони розірвали шлюб. Від шлюбу у них народились сини: ОСОБА_3 , 2005 року народження та ОСОБА_4 , 2010 року народження.

Після розірвання шлюбу діти проживали з нею, однак через деякий час з позивачем вони вирішили, що дітям буде краще проживати з батьком. У неї склалась інша сім`я, а діти не знайшли спільної мови з новим чоловіком. З дітьми спілкувалась по телефону, інколи приходила. Діти ображаються на неї. Спілкуватись з дітьми хотіла. Допомоги дітям не надавала, оскільки не було коштів. Лікувалась від залежності від алкоголю, але стала на шлях виправлення.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши сторони, свідків, дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 03.06.2005 року по 05 квітня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області розірвано

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до характеристики від 30.11.2023 року з Первомайського ліцею «Престиж» на ОСОБА_5 , за підписом директора ліцею, під час дистанційних навчань ОСОБА_4 не завжди виходив на зв`язок з учителями, тому що не мав відповідних засобі. У вересні 2023 року ситуація змінилась, батько його забезпечив потрібними гаджетами.

Відповідно до характеристики від 23.12.2024 року з Первомайського ліцею «Престиж» на ОСОБА_5 , за підписом директора ліцею та класного керівника, батько приділяє увагу сину. Мати протягом останніх двох навчальних років до школи на батьківські збори не з`являється, вихованням сина в ліцеї не цікавиться.

Згідно характеристики з місця проживання за підписом голови квартального комітету № 53 ОСОБА_1 проживає з сім`єю: мати та два сина. Сумлінно виконує батьківські обов`язки, займається вихованням дітей, піклується та утримує їх матеріально.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області від 26.12.2024 року №8249/3.1-26 було визнано доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4 .

З довідки щодо реєстрації місця проживання вбачається, що неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований за місцем реєстрації батька та з ним проживає.

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №5798/764 ОСОБА_2 з 05.12.2024 року по 10.12.2024 року проходила лікування з діагнозом, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Ухвалюючи рішення суд вважає, що з встановлених під час розгляду справи обставин не достатньо підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Суд зазначає, що в позовній заяві викладена недостовірна інформація щодо стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Так, згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області справа 1421/2545/12 від 07.06.2012 року з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей, сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 по 600 грн щомісця до повноліття дітей.

Вказане свідчить, що 2012 році діти проживали з відповідачкою та перебували на її утриманні.

21.12.2020 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 484/2820/20 було винесено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання лише сина ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів доходу, до повноліття сина.

З вказаного рішення вбачається, що позивач ОСОБА_1 сумлінно сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за рішенням суду 1221/2545/12, але на час звернення до суду в 2020 рокі син ОСОБА_3 почав проживати з батьком та знаходився на його утриманні.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, в частині припинення стягнення аліментів залишено без розгляду.

Зазначене свідчить, що до 2020 року за рішенням суду у справі № 1221/2545/12 відповідач сплачував аліменти на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 .

Що спростовує доводи позивача, що діти з 2012 року перебували на його утриманні.

Доказів того, що сьогоднішній день рішення суду 1421/2545/12 від 07.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 суду не надано.

Крім того, доводи позивача, що мати не приймала участі у вихованні сина ОСОБА_4 спростовуються характеристикою з школи, де зазначено, що мати лише останні два роки не приходила на батьківські збори та не цікавилась навчанням сина та те, що лише в 2023 році батько забезпечив сина належними гаджетами для навчання.

Довідку про стан здоров`я відповідачки, суд також не сприймає як доказ ухилення від виконання батьківських обов`язків, вказана довідка свідчить лише про те, що відповідачка опинилась в складних життєвих обставинах. Крім того, в судовому засіданні відповідачка пояснила, що лікується від алкогольної залежності та хоче стати на шлях виправлення, бажає бути матір`ю для свого сина.

Визнання позову відповідачко., суд не приймає, оскільки це суперечить інтересам неповнолітньої дитини.

Висновок органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області суд сприймає як формально викладеним, без зазначенням в ньому всіх дійсних обставин справи. У висновку наявне замовчування і судових рішень про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки і відомості про те, що мати лише останні два роки не з`являлась на батьківських зборах та батько лише в 2023 році забезпечив вина необхідною технікою для навчання.

Таким чином, у даній справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, який залишився проживати з батьком.

Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається батьком, не свідчить безумовно про те, що мати дитини безумовно не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 (провадження № 61-11857св22).

Суд вважає, що факт не відвідування сина за місцем його проживання з батька, бажання батька захистити інтереси неповнолітнього сина в майбутньому, не можуть вказувати на необхідність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4 .

Виходячи із наведеного, встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з сином, не свідчить про наявність підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно її сина, який проживає разом з батьком, оскільки недостатня участь матерів у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих матір`ю щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 200, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 07.03.2025 року.

Суддя: