Справа №333/7808/21
Провадження №2/333/33/25
07 березня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики,-
09.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 13.09.2021 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від неї безпроцентну позику на суму 100 000,00 грн. та зобов`язався повернути її в строк до 13.10.2021 року. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 склав розписку.
На теперішній час відповідач відмовився добровільно повернути кошти у сумі 100000,00 гривень, а вона самостійно вирішити вказане питання в позасудовому порядку не може.
Враховуючи, що добровільно повернути суму позики відповідач не бажає, позивачка просить стягнути з нього 100 000,00 грн. заборгованості за договором позики та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000,00 грн.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24.11.2021 року (головуючий суддя Дмитрієва М.М.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.10.2022 року зупинено провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
На підставі розпорядження керівника апарату №52-к від 26.06.2024 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та справу передано у провадження судді Холода Р.С.
Ухвалою суду від 28.06.2024 року (головуючий суддя Холод Р.С.) прийнято справу до судового розгляду, поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання.
04.07.2024 року Комунарським районним судом був направлений запит Міністру оборони України Умєрову Р.Е. про надання інформації щодо проходження військової служби на теперішній час ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25.07.2024 року на адресу суду від Командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 надійшла відповідь на запит, в якій зазначено, що ОСОБА_2 був виключений зі списків військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) та направлений для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 27.08.2024 року зобов`язано уповноважену особу ІНФОРМАЦІЯ_2 надати суду інформацію чи проходить на теперішній час військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2
07.10.2024 року на адресу суду від т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 надійшла відповідь на запит, в якій зазначено, що ОСОБА_2 27.12.2023 року був звільнений з військової служби за станом здоров`я.
Ухвалою суду від 11.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник Іванісов В.С. не з`явилися, але в матеріалах справи міститься заява від останнього про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст. ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що 13.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові безпроцентну позику на суму 100 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначену позику в обумовлений строк (п.1.1). Місцем виконання зобов`язання за договором здійснюється за місцем проживання позикодавця за адресою: АДРЕСА_3 (п. 1.2.); позичальник зобов`язаний передати позикодавцю зазначену суму позики в строк до 13.10.2021 року (п. 2.1.); договір набуває чинності з моменту передачі позикодавцем суми позики, зазначеної в п.1.1. позичальникові (п. 6.3.).
Згідно із розпискою про отримання грошових коштів від 13.09.2021 року ОСОБА_2 отримав 13.09.2021 року від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. та зобов`язався їх повернути до 13.10.2021 року. Зазначено, що умови договору позики та наслідки неповернення позики їм усвідомлені та зрозумілі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Частиною 1 ст. 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
У Постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року по цивільній справі №154/3443/19 колегія суддів дійшла висновку, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Оскільки між сторонами був укладений договір позики за яким відповідачу були надані грошові кошти, які їм до теперішнього часу не повернуті, суд вважає що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 610-612, 626, 629, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість за договором позики від 13.09.2021 року у сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 07.03.2025 року.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя Р.С.Холод