Справа № 138/3505/24
Провадження № 22-ц/801/517/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуСправа № 138/3505/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Ковальчука О. В.,

Суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Господарство «Левково», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Бем Юрієм Юрійовичем, на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області про повернення позовної заяви, постановлену у цій справі 02 січня 2025 року у м. Могилів-Подільському суддею цього суду Київською Т.Б.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

02 січня 2025 року ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Господарство «Левково», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою повернуто позивачу.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Бем Ю.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, заздалегідь зробила висновок щодо належності чи неналежності наданих суду доказів, чим фактично ухвалила рішення по справі без розгляду справи по суті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу про повернення позовної заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Так, 11 грудня 2024 року суд першої інстанції своєю ухвалою залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 з тих підстав, що позивачем не зазначено про докази та такі докази суду не надано, а саме щодо не укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди. При цьому, суд зауважив, що такими доказами у даній справі може бути лише висновок почеркознавчої експертизи, який позивачем до позову не додано, а також не зазначено про намір заявляти клопотання про призначення такої експертизу під час розгляду даної цивільної справи. Крім того, суд зазначив, що позивачем пред`явлено вимоги в інтересах відповідача, що взагалі не передбачено чинним цивільно-процесуальним кодексом. Також суд вказав, що позивач не засвідчив належним чином копії доданих позовної заяви документів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ухвали про залишення позову без руху від 11 грудня 2024 року позивачем у строк, встановлений даною ухвалою суду, не виконані, що є підставою вважати позовну заяву неподаною та дійшов висновку про її повернення разом з доданими до неї документами позивачу.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

У відповідності до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями частин 1-2 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною першою статті 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 3-5 частини п`ятої статті 175 ЦПК України у позовній заяві, крім інших обов`язкових реквізитів, зазначається зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно із частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, ЦПК України наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Таким чином, твердження суду першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху про те, що позивачем пред`явлено вимоги в інтересах відповідача, що взагалі не передбачено чинним цивільно-процесуальним кодексом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки аналіз змісту позовної заяви та її прохальної частини свідчить, що позивач фактично просив суд усунути вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «Господарство «Левково» перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом витребування її у цього товариства та повернення йому, що відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Однак, суд першої інстанції вказані норми процесуального права застосував не правильно, оскільки фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вона містить достатньо інформації щодо предмета позову та обґрунтування позовних вимог позивачем. Позивач додав до заяви докази, які він вважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердили обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

До того ж, у прохальній частині повернутої позовної заяви позивач заявив клопотання про витребування доказів у відповідачів та просив призначити у справі почеркознавчу експертизу, що повністю нівелює висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі про залишення позову без руху, щодо незазначення про докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та незаявлення клопотання про призначення експертизи.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 201/1333/19 зазначив, що відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. При цьому, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу. Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу (постанова Великої Палати Верховного суду від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25 січня 2024 у справі № 320/14843/23 наголосила, що неповнота, навіть очевидна з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтував позовні вимоги, в тому числі й щодо витребування доказів, а також ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу в подальшому

Отже, суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, відповідно до пункту 1 частин першої статті 264 ЦПК, вирішується судом під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог та їх достатності, що є неприпустимим.

Між тим, згідно з частинами 4, 5 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною шостою розділу VII Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (далі Інструкція) встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви, документи формуються та підшиваються у спеціальну обкладинку у хронологічному порядку відповідно до часу надходження документа до суду або створення документа судом. Такі матеріали мають містити відповідну ухвалу разом із супровідним листом та копіями позовної заяви і документів, які підтверджують обставини, що послугували підставою відмови у прийнятті позовної заяви чи її поверненні. Суд самостійно, виходячи з конкретних обставин справи та підстав повернення позовної заяви, вирішує питання про перелік матеріалів, копії яких йому необхідно залишити у матеріалах справи.

При цьому, висновки місцевого суду, що позивач не засвідчив копії доданих до позовної заяви документів, відповідно до вимог ст. 95 ЦПК України, неможливо спростувати або підтвердити, оскільки, повернувши позовну заяву, в матеріалах справи суд залишив тільки копію такої заяви без копій додатків до неї, які, як вважав суд, належним чином не засвідчені.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому законодавством.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу позовну заяву, з підстав неусунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи, що порушення судом норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали про повернення позовної заяви, відтак оскаржувана ухвала залишатись у законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України, з направленням матеріалів вказаної позовної заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Бем Юрієм Юрійовичем, задовольнити, ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 02 січня 2025 року скасувати, вказану справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий