Справа № 301/292/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну частку (пай).

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.05.2021 року між сторонами досягнуто домовленість про купівлю позивачкою ОСОБА_1 земельної частки (паю) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691, зареєстрованого 05.04.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №144, яку ОСОБА_2 успадкував після смерті батька ОСОБА_3 .

Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та 01.05.2021 року уклали попередній договір.

Згідно Договору, купівлі-продаж земельної частки (паю), яка належить ОСОБА_2 згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року, має бути вчинена за суму, що на день підписання договору становитиме 50000 грн. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору відчуження, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримав гроші у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. Вказана сума передана готівкою та розцінюється сторонами як повна вартість ціни продажу вказаного нерухомого майна.

Згідно договору, ОСОБА_2 зобов`язався після належного оформлення спадкових прав на земельну частку (пай) після смерті свого батька ОСОБА_3 , оформити в установленому законом порядку договір відчуження вказаного майна, яке має відбутися не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору. Договір підписано сторонами.

Того ж дня позивачка передала відповідачеві кошти за майно, а відповідач ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 первинні правовстановлюючі документи на майно. З 01.05.2021 року ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою, виділеною на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року.

Не зважаючи на зобов`язання ОСОБА_2 оформити договір купівлі-продажу земельної частки (паю) протягом одного року з дня укладення попереднього договору та неодноразові звернення до нього з цього приводу ОСОБА_4 , відповідач по даний час ухиляється від укладення договору в нотаріальному порядку, чим порушує права позивача на розпорядження майном.

Ухвалою Іршавського райсуду від 11.02.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті без її участі (а.с.29, 30).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення та просив розглянути справу по суті без його участі (а.с.32,33).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнуто домовленість про купівлю-продаж земельної частки (паю), розміром 1.15 в умовних кадастрових гектарах, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року, виданого на підставі розпорядження Іршавської РДА від 27.03.2000 року за №159, ОСОБА_3 .

Вказане майно відповідач ОСОБА_2 успадкував після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 , будучи єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті своїх батьків, прийняв спадщину, однак, свідоцтво про право на спадщину за законом не оформив (а.с.18-21).

Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та 01.05.2021 року уклали попередній договір.

Згідно п.2 Договору від 01.05.2021 року, купівля-продаж земельної частки (паю), яка згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року належала ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 , має бути вчинена за суму, що на день підписання договору становитиме 50 000 грн.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору відчуження, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 отримав гроші у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Вказана сума передана готівкою та розцінюється сторонами як повна вартість ціни продажу вказаного майна (п.3 Договору).

Згідно п.1 Договору, ОСОБА_2 зобов`язався після належного оформлення спадкових прав на земельну частку (пай) після смерті свого батька ОСОБА_3 , оформити в установленому законом порядку договір відчуження вказаного майна зі ОСОБА_1 , яке мало відбутися не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору.

Відповідно до п. 4 Договору, продавець гарантував покупцю, що вказана земельна частка (пай) нікому не продана та на майно відсутні які-небудь обтяження; до укладення договору купівлі-продажу продавець не вчинятиме щодо земельної ділянки ніяких дій, які могли б зумовити виникнення прав третіх осіб; обставини, які могли б перешкодити укладенню договору відсутні. Усі наведені в договорі умови сторони вважали обов`язковими до виконання.

Договір від 01.05.2021 року підписано сторонами: продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 .

Згідно Висновку експерта про оціночну (ринкову) вартість земельної частки (паю) від 04.03.2025 року, вартість земельної частки (паю) площею 1,15 га в умовних кадастрових гектарах, що розташована в с. Дунковиця, на землях колишнього КСГП «Перемога», становить 21045 грн. (а.с.36).

Сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу: позивачка повністю сплатила грошові кошти у розмірі зазначеному в договорі, а відповідач передав позивачу у власність земельну ділянку, що була виділена відповідно до Сертифікату, та правовстановлюючий документ - Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року (Державний акт на право власності на землю виготовлений власником не був). З 01.05.2021 року позивачка фактично володіє та користується земельною ділянкою, як власник.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак на теперішній час договір належним чином не оформлено в зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що унеможливлює також оформлення права власності позивачем.

Дана обставина підтверджується заявою відповідача ОСОБА_2 від 20.02.2025 року, в якій він визнав позовні вимоги та зазначив, що зобов`язувався оформити спадщину після смерті батька та укласти зі ОСОБА_1 договір купівлі-продажу земельної частки (паю), однак, через відсутність коштів не зміг оформити спадщину та отримати правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), що унеможливило виконання ним умов попереднього договору щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (а.с.32).

Вказані обставини порушують права позивача і таке право може бути предметом захисту у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 131 Земельного кодексу України, укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 1 п.2 та 2 ч.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п. 17 розділу 10 "Перехідні положення" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Згідно ст. ст. 1218 та 1225 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності можуть бути відчужені лише за договорами купівлі-продажу, дарування, довічного утримання (догляду), спадкового договору, міни, шляхом внесення до статутного (складеного) капіталу чи шляхом їх передачі у довірчу власність (у разі якщо відповідно до закону право власності особи, яка передала своє майно у довірчу власність, припиняється), чи шляхом звернення стягнення на них (ст. 131 ч.1 та 3 ЗК України).

Згідно ст. 132 ЗК України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З 01 січня 2013 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації».

Оскільки з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.

Таким чином, починаючи з 01.01.2013 року, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону.

Оскільки в силу ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає лише нотаріальному посвідченню, такий договір може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (постанова Верховного Суду від 04 березня 2019 року по справі №665/2266/16-ц).

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу земельної частки (паю) та відбулося його повне виконання сторонами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак нотаріальне посвідчення правочину з 01.05.2021 року у строк протягом одного року не здійснено з незалежних від позивача обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими і такими, що підлягають задоовленню.

Керуючись ст. 131 ЗК України, ст. 15, 16, 220, 328, 334, 392, 638, 640, 655, 657 ЦК України, ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу земельної частки (паю), укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Мукачево, Закарпатської області, мешканкою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Арданово, Іршавського району, мешканцем АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 земельну частку (пай), розміром 1.15 в умовних кадастрових гектарах, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року, виданого ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Іршавської РДА від 27.03.2000 року за №159.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Мукачево, Закарпатської області, мешканкою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну частку (пай), розміром 1.15 в умовних кадастрових гектарах, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №012691 від 27 березня 2000 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року.

Головуюча: М. О. Пітерських