Справа №490/5671/22
Провадження № 22-ц/812/351/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Носіковим І.М.,

за участі позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Шуміловою Наталією Ігорівною

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Гуденко О.А., дата складання повного тексту не вказана, за заявою ОСОБА_3 про розстрочення виконання судового рішення у справі №490/5671/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя терміном на 12 місяців рівними платежами, з дня набуття рішення суду законної сили.

Обґрунтовуючи заяву вказувала, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині стягнення в якості компенсації вартості майна подружжя частину вартості транспортного засобу та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині стягнення в якості компенсації вартості майна подружжя частину вартості транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві власності на автомобіль марки марки NISSAN QASHQAI, 2019 р.в., білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 290 183 грн.

У задоволенні позовних вимог первісного позову про визнання спільною сумісної власності подружжя двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог первісного позову про виділення у користування ОСОБА_3 та припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно: нежитлові приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 28,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки Ніссан, р/н НОМЕР_2 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог первісного позову про стягнення на користь ОСОБА_1 до ОСОБА_3 компенсацію вартості частки у праві власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на нежитлові приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 28,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 відмовлено.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині визнання об`єктами особистої власності ОСОБА_3 нерухомого майна задоволено частково.

Визнано об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_3 нежитлові приміщення магазину, загальною площею 28,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

У задоволенні вимог зустрічного позову про визнання об`єктами особистої приватної власності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зазначає, що на даний момент своєчасне виконання рішення суду одноразовим платежем для неї неможливо, оскільки вона несе витрати на утримання малолітнього сина та утримання нерухомості, в якій проживає дитина, проте єдиним джерелом її доходу є дохід від нотаріальної діяльності. Проте з початком воєнного стану в Україні її дохід дуже знизився, вона не відмовляється від виконання рішення суду та має намір його належним чином виконувати.

А тому, просила розстрочити виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 290183, 00 грн. строком на один рік рівними частками починаючи виплати з дати набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року заяву ОСОБА_3 про розстрочення виконання судового рішення у справі №490/5671/22 - задоволено.

Розстрочено ОСОБА_3 виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 компенсацію вартості частки у праві власності на автомобіль марки марки NISSAN QASHQAI, 2019 р.в., білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 290 183 грн - рівними платежами по 24 182 грн. щомісячно, строком на 12 місяців, починаючи з грудня 2024 року і до повної сплати суми заборгованості.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції приймаючи до уваги реальний майновий стан ОСОБА_3 , та те що остання не намагається уникнути виконання судового рішення, однак її матеріальне становище, поза розумним сумнівом ускладнене введенням в Україні воєнного стану, не дає можливості одноразовим платежем оплатити стягнуту судом компенсацію вартості спільного майна подружжя на користь позивача ОСОБА_1 , що ускладнює негайне виконання нею судового рішення, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 , шляхом розстрочки виконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 03 липня 2024 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 компенсацію вартості частки у праві власності на автомобіль марки марки NISSAN QASHQAI, 2019 р.в., білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 290 183 грн. - рівними платежами строком на 12 місяців (тобто по 24 182 грн), починаючи набранням рішення суду законної сили - з грудня 2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через адвоката Шумілову Н.І., вказує, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, безпідставною, такою, що постановлена внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також такою, що постановлена унаслідок здійснення судом невідповідних обставинами висновків, а тому просили про її скасування та прийняття постанови про відмову у задоволенні заяви.

Так, представник ОСОБА_1 вказувала, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду заяву ОСОБА_3 та постановляючи ухвалу грубо порушив приписи ст. 128 ЦПК України щодо обов`язку суду належним чином повідомити всіх учасників справи про призначене судове засідання. Разом з тим, суд першої інстанції не лише не вважав за необхідне повідомити ОСОБА_1 , а й навіть за невідомих обставин, виключив з учасників справи представника ОСОБА_4 , таким чином, позбавив фактично всіх процесуальних прав, передбачених ст. 43, 49 ЦПК України, як ОСОБА_1 так і його представника.

Крім того, вказує, що зазначені судом за змістом оскаржуваної ухвали обставини не можуть бути беззаперечним доказом скрутного майнового стану ОСОБА_3 . Крім того, матеріали справи містять декларацію про її доходи, інформацію про те, що вона володіє автомобілем, нежитловим приміщенням, квартирою, тобто, майном, за рахунок продажу якого можливо сплатити борг. На такі обставини суд першої інстанції чомусь не звернув уваги, коли робив висновок про її скрутне матеріальне становище та ще й взагалі з невідомих підстав зазначив, що вона наче б то не ухиляється від виконання рішення суду при тому, що жодного доказу хоча б часткової сплати нею суду надано не було, що в свою чергу доводить зовсім протилежне.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не вивчивши та не дослідивши матеріали справи, не повно і не всебічно з`ясувавши обставини, прийшов до хибного висновку, що заявником надано належні докази, що підтверджують винятковість обставин для розстрочення виконання судового рішення. Проте, не звернув уваги на те, що зазначені ОСОБА_3 обставини не є винятковими та які не можна вважати такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим відповідно до вимог ч. 4ст. 435 ЦПК України.

Правом на подачу відзиву ОСОБА_3 не скористалася.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. За такого справу розглянуто за відсутності сторін, що не суперечить приписам частини 2 статті 372 ЦПК України.

У судовому засідання ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ільїн О.В. апеляційну скаргу підтримали, просили про її задоволення. У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що їх спільний з ОСОБА_3 неповнолітній син тривалий час проживає з ним, і саме він несе витрати по його утриманню.

Від представника ОСОБА_3 - адвоката Веріковської Т.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Мотивуючи заяву ОСОБА_5 вказувала, що ні вона, ні ОСОБА_3 не може з`явитись у судове засідання призначене на 07 березня 2025 року о 09.00 год., оскільки ОСОБА_3 з 05 березня 2025 року непрацездатна за станом здоров`я, вона ОСОБА_5 має інші призначені справи та має бути в Києві 07 березня 2025 року. а 11 березня 2025 року в Херсонському міському суді Херсонської області та Херсонському апеляційному суді.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що участь сторін під час розгляду заяви про розстрочку виконання рішення не є обов`язковою.

Чинним цивільно-процесуальним законодавством зобов`язано суд лише повідомити учасників справи про судове засідання, що судом апеляційної інстанції виконано у повному обсязі, шляхом направлення судової повістки-повідомлення ОСОБА_3 та її представнику ОСОБА_6 за допомогою системи Електронний суд та отримання ними такого повідомлення.

У клопотанні про відкладення розгляду справи ОСОБА_5 вказує на необхідність 07 березня 2025 року перебування в Києві, у зв`язку із призначенням інших справ, та надає при цьому посадковий документ. Разом з тим, доказів, які б свідчили про призначенні судові засідання 07 березня 2025 року за участі ОСОБА_7 у судах міста Києва до клопотання не долучено, що є її процесуальним обов`язком відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України.

Також колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку з неприбуттям до судового засідання Власової С.Я., оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення заяви про розстрочку виконання рішення суду першої інстанції та перегляду справи апеляційним судом.

За такого, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_3 та її представника - адвоката Веріковської Т.А.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Стосовно порушення норм процесуального закону, колегія суддів приймає до уваги наступне.

За змістом частини 2 статті 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог статей 128-131 ЦПК України. Так, за приписами статті 128 цього Кодексу, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шумілова Н.І. вказує. що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону не повідомив учасників справи про розгляд даної заяви

Із матеріалів справи убачається, що 13 грудня 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою розстрочку виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року (т.3 а.с177).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2024 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 24 грудня 2024 року о 12 год. 30 хв.

Із змісту довідки секретаря судового засідання вбачається, що у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

24 грудня 2024 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено оскаржувану ухвалу за відсутності учасників справи.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення в судовому засіданні за відсутності учасників справи. Водночас матеріали справи не містять даних про те, що учасники справи, в тому числі ОСОБА_1 та його представник, повідомлялись про дату, час і місце судового засідання та їм направлялася судова повістка повідомлення.

Разом із цим, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No.2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Із огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в частині порушення районним судом норм процесуального закону знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Щодо суті заяви.

Як вбачаються із матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року, первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в частині стягнення в якості компенсації вартості майна подружжя частину вартості транспортного засобу та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині стягнення в якості компенсації вартості майна подружжя частину вартості транспортного засобу марки TOYOTA CAMRY, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві власності на автомобіль марки марки NISSAN QASHQAI, 2019 р.в., білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 290 183 грн.

У задоволенні позовних вимог первісного позову про визнання спільною сумісної власності подружжя двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог первісного позову про виділення у користування ОСОБА_3 та припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно: нежитлові приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 28,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки Ніссан, р/н НОМЕР_2 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог первісного позову про стягнення на користь ОСОБА_1 до ОСОБА_3 компенсацію вартості частки у праві власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на нежитлові приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 28,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 відмовлено.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в частині визнання об`єктами особистої власності ОСОБА_3 нерухомого майна задоволено частково.

Визнано об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_3 нежитлові приміщення магазину, загальною площею 28,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

У задоволенні вимог зустрічного позову про визнання об`єктами особистої приватної власності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1,5,7 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 796/43/2018, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України "Про виконавче провадження" є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 червня 2021 року, справа № 9901/598/19 (провадження № 11-440заі20), обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26 грудня 2003 року, який було враховано Верховним Судом в постанові від 12 листопада 2018 року в справі № 2-101/99 (провадження № 61-44406 ск 18), при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до статті 373 ЦПК та статті 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, виходячи із структурного аналізу статті 435 ЦПК України, перебіг річного строку для розстрочки або відстрочки виконання судового рішення розпочинається з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови, про розстрочку або відстрочку виконання якого судом постановляється відповідна ухвала.

Наведені положення закону залишилися поза увагою суду першої інстанції та помилково постановлено ухвалу, якою розстрочено виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року, на 12 місяців починаючи з грудня 2024 року і до повної сплати заборгованості, тобто з перевищенням строку, імперативно визначеного частиною 5 статті 435 ЦПК України.

Крім того, задовольняючи заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення шляхом щомісячного стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 290 183 грн., суд першої інстанції посилався на реальний майновий стан ОСОБА_3 , а також те, що остання не намагається уникнути виконання судового рішення, однак її матеріальне становище, поза розумним сумнівом ускладнене веденням в Україні воєнного стану, та не дає можливості одноразовим платежем оплатити стягнуту судом компенсацію вартості спільного майна подружжя на користь позивача ОСОБА_1 .

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У рішенні від 17 травня 2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 року Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (рішення у справі "Трихліб проти України", заява №58312/00, пп.25-32, від 20 вересня 2005 року, у справі "Іммобіліаре Саффі проти Італії", заява №22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п.66).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Відповідно до частин 3, 4 статті 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

На обґрунтування своєї вимоги щодо скрутного матеріального становища ОСОБА_3 надано декларацію про майновий стан та доходи за 2023 рік, відповідно до якої чистий оподаткований дохід становить 141 234 грн.94 коп. Між тим, доказів отримання нею доходу за 2024 рік на підтвердження свого майнового стану до суду не надала.

Посилаючись на введення в України воєнного стану, суд першої інстанції не зробив висновків, яким чином ці обставини впливають на майновий стан самого відповідача.

Разом із тим, судом першої інстанції не перевірено на підставі наданих ОСОБА_3 доказів виняткові обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, посилаючись на скрутний майновий стан відповідача, та неможливість виконання відповідачем судового рішення шляхом одноразового платежу, судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки можливості виконання рішення у справі № 487/8449/24 за рахунок іншого майно, яке належить на праві власності відповідачу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_3 , як рухомого, так і нерухомого майна, відчуживши яке вона має можливість виконати рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Майновий стан боржника враховується в обов`язковому порядку при вирішенні заяви про розстрочку виконання судового рішення, його дії щодо сприяння виконанню, тощо.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на доводи стягувача, що з часу ухвалення судового рішення боржник жодного разу не сплачував кошти на його виконання, жодних дій з його боку на предмет врегулювання виконання також не здійснювалося.

Таким чином, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року не можна вважати законною та обґрунтованою, вона не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Розглядаючи по суті заяву ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення суду, апеляційний суд виходить із того, що наявності виняткових обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, заявником надано не було, а тому підстави для розстрочення виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2024 року, за яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 стягнуто компенсацію у розмірі 290 183 грн. відсутні.

Відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді даної заяви було порушено норми процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 та у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої адвокатом Шуміловою Н.І., тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шуміловою Наталією Ігорівною, задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про розстрочення виконання судового рішення у справі №490/5671/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 07 березня 2025 року.