Справа № 716/1808/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2025 місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

при секретарі Бортніка А.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Степаненка А.Т.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки адвоката Данищука В.В.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бурдейна Галина Петрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті сина - ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув під час виконання бойових завдань в районі селища Очеретне Донецької області. В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_2 мала п`ятьох дітей, в тому числі ОСОБА_5 , але ніколи не піклувалася про них, більшість часу проживала окремо від дітей, лишаючи їх в умовах, що загрожували їх здоров`ю та життю. Не підтримувала ОСОБА_2 стосунків із сином ОСОБА_5 і в той час коли той став дорослим та одружився, а саме не спілкувалася з ним та його родиною, ображала його дружину та дітей. Такі обставини вважала достатніми для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті сина ОСОБА_5 ..

Ухвалою судді від 21.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.09.2024 витребувано докази, вирішено питання про виклик свідків.

02.10.2024 відповідачка подала відзив, за яким позов не визнала.

Ухвалою суду від 21.11.2024 вирішено питання про виклик свідків закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Позивачка пояснила, що з її загиблим чоловіком вони зростали в одному селі, жили по сусідству і їй відомо як проходило його дитинство. У відповідачки ОСОБА_2 було п`ять дітей, але до материнства вона ставилася безвідповідально, часто лишала дітей самих в будинку де не було їжі та тепла, що діти були змушені красти. Також були випадки, що ОСОБА_2 била ОСОБА_5 , виганяла його взимку з будинку, що той ледь не змерз до смерті. В 2001 році вони з ОСОБА_5 одружилися, стали проживати окремо. Але і після цього ОСОБА_2 не стала гарною матір`ю. Відносин з сином ОСОБА_5 , онуками не підтримувала. Від сина їй потрібні були лише гроші. У зв`язку з цим, чоловік був ображений на матір, не хотів з нею спілкуватися. Просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті сина ОСОБА_5 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що невістка оговорює її в своїх поясненнях, бо між ними існують неприязні стосунки. Вона ніколи вона не ображала своїх дітей, не била їх. Дійсно, вона часто їздила на заробітки, бо були скрутні часи і окрім неї родину не було кому утримувати. Але дітей самих вона ніколи не лишала, і якщо їхала на тривалий час, то або брала їх з собою, або лишала їх на чоловіка. Просила відмовити в позові.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що є донькою ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_2 .. Що на даний час її батько ОСОБА_5 загинув на війні, але за життя він часто розказував їй історії з дитинства, як у них не було що їсти і він крав їжу для себе та сестер. В дорослому житті тато з бабусею не спілкувалися, бо будь-яка спроба закінчувалася або сваркою, або викликом поліції. Тато був ображений на бабусю.

Третя особа приватний нотаріус Бурдейна Г.П. до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши сторони, третю особу, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_2 (відповідачки у справі), що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.68).

Також ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_1 (позивачки у справі). Шлюб зареєстрований 10.07.2003 Веренчанською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис №18 (а.с.11).

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (треті особи), що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.12, 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер в селищі Очеретне Донецької області, актовий запис №16 від 12.02.2024 чинений ЦНАП Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.17).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на автомобіль OPEL VЕCTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.102).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповіт на випадок смерті ОСОБА_5 відсутній (а.с.54 зв.).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин 1, 3 статі 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

22.03.2024 ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50-52).

05.07.2024 з аналогічною заявою до нотаріуса звернулася відповідачка ОСОБА_2 - матір померлого.

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , неповнолітня ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 і є таким що прийняли спадщину.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.01.2024, яке набрало законної сили 30.01.2024, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22.03.2024, 08.03.2024 внесено відомості до актового запису №18 про шлюб від 10.07.2003 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , вчинений Веренчанською сільською радою Заставнівського району Чернівецької області, а саме щодо його розірвання на підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.01.2024 №716/2303/23 (а.с.65-67).

Про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 підтвердила під час судового засідання і позивачка ОСОБА_1 , однак додала, що наразі вирішується питання про видалення вказаних відомостей з актового запису, оскільки її чоловік помер після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу, але до набрання ним законної сили.

Дійсно, відповідно до статті 104 СК України, яка регламентує підстави припинення шлюбу, шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. Також шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Але, якщо один із подружжя помер до набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, вважається, що шлюб припинився внаслідок його смерті.

Таким чином, згідно з відомостями актового запису про шлюб, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 припинено наслідок його розрвання на підставі рішення суду, але фактично шлюб між вказаними особами припинено у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 ..

До видалення з актового запису про шлюб відомостей про його розірвання, позивачка не зможе реалізувати спадкові права як дружина. Однак, враховуючи, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка не тільки у власних інтересах, а і як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2016 року народження, яка визначена третьою особою у справі, у ОСОБА_1 є право вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, оскільки це впливає на права дитини-спадкоємця.

Статтею 1224 ЦК України визначено випадки усунення від права на спадкування.

Зокрема, абзацом другим частини 3 за статті 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина 5 статті 1224 ЦК України).

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку про те, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини третьої, п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення від утримання особи, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 4 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 19 червня 2019 року у справі №491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 2 березня 2020 року у справі №133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 1 квітня 2021 року у справі №760/8781/17-ц (провадження № 61-18807 св20).

Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Як зазначалося, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 і за сімейним законодавством, яке діяло під час неповноліття ОСОБА_5 , і яке діє на даний час, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

В судовому засіданні свідки сторони позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є дітьми ОСОБА_2 пояснили, що з матір`ю мають погані стосунки і не спілкуються. Також з нею за життя не спілкувався і нині загиблий син ОСОБА_5 .. З самого дитинства мати добре ставилася тільки до доньки ОСОБА_8 , інших дітей била, брата ОСОБА_5 якось вигнала з будинку, що той ледь не змерз на вулиці та не помер.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що мати постійно їздила на заробітки, могла бути відсутня по 2-3 місці, а діти при цьому лишалися самі без їжі та грошей.

Однак свідок ОСОБА_9 доводи свідка ОСОБА_6 в цій частині спростувала, вказавши на те, що коли мама їхала на заробітки, то з ними лишався батько, а на початку 2000-х, коли вже брат ОСОБА_6 вже навчався у коледжі у місті Заставна, а брат ОСОБА_5 був одружений на ОСОБА_1 , вона, будучи неповнолітньою, жила в родині брата та його дружини.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_5 є її хрещеними сином. Їй відомо що ОСОБА_5 з матір`ю не підтримували стосунків, бо зі слів ОСОБА_5 вона сварилася з ним. Підтвердила, що дійсно в дитинстві ОСОБА_5 був випадок коли ОСОБА_2 поїхала від дітей на всю зиму, залишивши їх самих. ОСОБА_5 в той час було десь 12-13 років. Він ходив селом, збирав дрова, щоб опалювати будинок, приходив до неї за їжею для себе та братів з сестрами. Також їй відомо, що ОСОБА_2 застосовувала до дітей фізичне насильство, виганяла ще малого ОСОБА_5 з будинку, що той ледь не замерз. Зі слів ОСОБА_5 їй також відомо, що десь за 3-4 роки до війни ОСОБА_5 просив у матері гроші на операцію, але та відмовила, посилаючись на відсутність можливості допомогти матеріально.

Свідок з боку відповідачки ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є старшою донькою з п`яти дітей ОСОБА_2 і має з матір`ю добрі стосунки. Показала, що її мати фактично виховувала та утримувала дітей самостійно, бо батько проживав окремо і матеріально родині не допомагав. У зв`язку з чим мати мусила постійно і важко працювати. Коли мама їздила на заробітки, діти лишалися з батьком. Дітей мати не ображала, не била, малого ОСОБА_5 з будинку не виганяла. Згодом мати допомогла їй матеріально у будівництві будинку, а сестрі ОСОБА_7 купила будинок. Брату ОСОБА_6 мати допомогла повернути грошові борги. В січні 2024 свідок розмовляла з братом ОСОБА_5 телефоном і той сказав, що мати передала йому посилку на війну. Їй відомо, що ОСОБА_5 спілкувався з матір`ю, ходив до неї на свята. Однак ОСОБА_2 в родину брата не вхожа, бо має неприязні стосунки з невісткою ОСОБА_1 .. Мати вважає, що її сина в тій родині не поважали.

Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність на предмет достатності для ухвалення рішення, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 можна дійти висновку, що діти в родині ОСОБА_11 виховувалися в складних матеріальних умовах, де мати мала постійно працювати, не приділяючи достатньої уваги дітям, що згодом призвело до образи на матір.

Окрім показань свідків, доказів жорсткого поводження з дітьми, в тому числі з ОСОБА_5 , залишення дітей в умовах, що загрожували б їх здоров`ю та життю, якими могли б бути відповідні рішення органів опіки, рішення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в частині ухилення від виконання батьківських обов`язків, що свідчило б про системність порушень з боку матері прав дитини, в тому числі щодо обов`язку утримання, стороною позивача надано не було.

Навпаки всі свідки вказували на те, що мати постійно виїжджала на заробітки, щоб утримувати дітей.

Судом не було встановлено і неприязності стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за дорослого життя. З показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 спілкування між матір`ю та сином існувало, ОСОБА_5 відвідував матір, звертався до неї про допомогу та за можливістю отримував її.

Посилання позивачки на неодноразові звернення ОСОБА_2 до поліції на сина ОСОБА_5 , також не знайшли належного підтвердження в ході розгляду справи.

Наявний в матеріалах цивільної справи витяг з ЄРДР від 10.03.2024 про реєстрацію кримінального правопорушення за ст.125 ч.1 КК України, вказує на те, що подія мала місце після смерті ОСОБА_5 між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 .. Проте, наявність між сторонами справи неприязних стосунків не є предметом розгляду справи.

Обставини для усунення від права на спадкування, визначені частиною 5 статті 1224 ЦК України, на які сторона позивача посилалася в позовній заяві, як на підставу для своїх вимог, а саме обставини, щодо ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані відсутні, оскільки жоден з наданих сторонами доказів не свідчить про перебування спадкодавця ОСОБА_5 через тяжку хворобу, каліцтво у безпорадному стані.

Таким чином, виходячи з обов`язку спадкоємця ОСОБА_2 утримувати спадкодавця ОСОБА_5 до повноліття та відсутності у неї такого обов`язку після повноліття ОСОБА_5 , з огляду на те, що він за своїм віком, станом здоров`я не потребував від неї такої допомоги або догляду, та за недоведеністю позивачем належними та достатніми доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо утримання ОСОБА_5 в неповнолітньому віці, в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, відшкодуванню позивачці не підлягають.

На підставі ст.ст.1216, 1217, 1218, 1223, 1224 ЦК України, ст.ст.4, 10, 12, 81, 83, 89, 141,247, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бурдейна Галина Петрівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Є. Вайновська