ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2025 року

м. Харків

справа № 621/3341/24

провадження № 22-ц/818/1166/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Овдієнко В.В., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, визначити ОСОБА_1 додатковий строк у шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково не враховано, що поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини зумовлена введенням на території України воєнного стану, що з незалежних від ОСОБА_1 непереборних причин, позбавило її можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки за місцем смерті ОСОБА_2 та місцем відкриття спадщини, через збройну агресію РФ, тривалий час не працювали нотаріуси, а за місцем проживання ОСОБА_1 нотаріуси не працюють взагалі. Крім того, суд першої інстанції не надав вказаним у позовній заяві обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, належної правової оцінки. Вказує, що оскаржуване рішення ухвалено виключно на підставі припущень, що у свою чергу призвело до висновків, які не відповідають обставинам справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення нею дій, спрямованих на подачу заяви про прийняття спадщини, а також і щодо конкретних обставин, які перешкоджали подати відповідну заяву у вказаний строк. Саме посилання на введений воєнний стан на території України, який триває і на цей час, не є належним обґрунтуванням поважності причин неподання відповідної заяви. Крім того, позивачем не надано доказів того, що дійсно у місцевості, де вона проживає, не працювали державні чи приватні нотаріуси. Посилання на відсутність доступу до Спадкового реєстру є безпідставними, оскільки за таких умов нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що протягом строку на прийняття спадщини позивач не мала можливості прибути до нотаріуса для подачі заяви про прийняття спадщини через відсутність транспортного сполучення, як автомобільного, так і залізничного. Позивач не була позбавлена можливості направити відповідну заяву засобами поштового зв`язку до будь-якого нотаріуса або нотаріальної контори.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с. 20).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт від 08 листопада 2011 року, посвідчений секретарем Геніївської сільської ради Гордієнко Надією Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 143, за яким заповіла частину житлової квартири АДРЕСА_1 , що належала їй згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 листопада 2010 року, сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та заповіт від 08 листопада 2011 року, посвідчений секретарем Геніївської сільської ради Гордієнко Надією Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 141, за яким заповіла земельну ділянку, що належала їй згідно Державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 434452 від 09 червня 2006 року, онучці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 211402384 від 04.06.2020 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 434452, підтверджується, що ОСОБА_2 мала у власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0343, яка перебуває в оренді у ФГ "Строгого О. Ф." на строк до 03.08.2047 (а. с. 16-19).

З листа старости Геніївського старостинського округу Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 84/05/3-14 від 15.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею на час смерті був зареєстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 21).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

З копії спадкової справи № 135/2024, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , убачається, що спадкова справа № 135/2024 була відкрита 14 серпня 2024 року за заявою ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л. М. № 465/02-31 від 23.08.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття нею спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а. с. 22).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона рідна дочка ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців, які б постійно проживали разом із померлою на час відкриття спадщини або звернулись у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини - немає. Протягом строку для прийняття спадщини на території України було введено воєнний стан, що є причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що за місцем смерті її матері та місцем відкриття спадщини через збройну агресію тривалий час не працювали нотаріуси, внаслідок незалежних від неї причин, вона не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини, а також прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини через постійні ворожі обстріли, які загрожували її життю і здоров`ю. В населеному пункті за місцем її проживання взагалі відсутні нотаріуси, а в період з початку введення воєнного стану було відсутнє і транспортне сполучення, отже вона не мала об`єктивних та дійсних причин виїхати з населеного пункту місця проживання. Крім того, пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини не є занадто великим.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Згідно п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" в первісній редакції на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

В подальшому, внесено зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Водночас, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 36 зворот. бік).

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась лише 14 серпня 2024 року, через понад два з половиною роки з моменту відкриття спадщини.

Доводи апелянта щодо того, що через збройну агресію РФ, тривалий час не працювали нотаріуси, а за місцем проживання ОСОБА_1 нотаріуси не працюють взагалі, а з початку введення воєнного стану за місцем проживання позивача було відсутнє транспортне сполучення, колегією суддів не приймаються.

Судова колегія зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, с. Курортне, в якому проживає ОСОБА_1 , не було тимчасово окупованою територією РФ або зоною активних бойових дій.

Відсутність у селі, де мешкає позивачка, нотаріальної контори не є поважною причиною неподання заяви про прийняття спадщини протягом 2,5 років після відкриття спадщини.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження звернень ОСОБА_1 до нотаріуса для прийняття спадщини та відмови у прийнятті таких заяв у зв`язку з закритими реєстрами.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення позивачем дій із прийняття спадщини.

Позивач без поважних причин пропустив встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини не вбачається.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення позову відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Рішення суду першої інстанцій відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 06.03.2025 року.