Справа № 177/1771/24
Провадження № 2/177/23/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 березня 2025 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Черниш А. І.,

прокурорів Акуленко С.В.,

Гладченка А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, поданої в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, про витребування земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області Кривдюк С.В. через систему «Електронний суд» звернувся 01.08.2024 до суду з указаним позовом, діючи в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку, загальною площею 2,0 га, із кадастровим номером :03:001:0978, для ведення особистого селянського господарства і повернути вказану земельну ділянку Лозуватській територіальній громаді в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області; визнати недійсним договір оренди землі від 09.03.2021 № 10, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0978, зареєстрований 10.03.2021 державним реєстратором Криворізької районної державної адміністрації Копійкою І.А., індексний номер рішення 57135704 від 17.03.2021.

Позов мотивовано тим, що в межах здійснення прокуратурою заходів представницької діяльності встановлено, що 28.08.2020 ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0088, площею 0,6775 га, для ведення особистого селянського господарства. Підставою набуття у власність вказаної земельної ділянки стало рішення Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 17.06.2020 № 274. Окрім того, ОСОБА_1 13.07.2020 повторно звернувся до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу для розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га, що перебувала у власності Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що в подальшому увійшла до складу Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, для ведення особистого селянського господарства. Наказом ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 11.09.2020 № 823-УБД ОСОБА_1 надано такий дозвіл, після чого 03.12.2020 він звернувся до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області з заявою про затвердження проекту землеустрою. Наказом ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 11.01.2021 № 23-УБД затверджено проект землеустрою та вирішено передати земельну ділянку :03:001:0978, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, у власність ОСОБА_1 . У подальшому, за ОСОБА_1 04.02.2021 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Після цього, ОСОБА_1 передав земельну ділянку в оренду ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 09.03.2021. За фактом подвійної приватизації ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення внесено відомості до ЄРДР за № 0000135 від 26.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке з обвинувальним актом скеровано до суду. У рамках кримінального провадження прокурором заявлено цивільний позов про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0978, площею 2,0 га на користь Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.03.2024 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а цивільний позов прокурора залишено без розгляду. Оскільки ОСОБА_1 незаконно набув право власності на спірну земельну ділянку, тому не мав права на розпорядження нею, як складовою права власності, шляхом передачі в оренду ОСОБА_2 . Таким чином, до спірних правовідносин в частині оренди земельної ділянки повинні застосовуватися положення щодо недійсності правочину, оскільки набуття права оренди на земельну ділянку ОСОБА_2 є безпідставним, у зв`язку з чим, договір оренди від 09.03.2021 № 10 земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0978, є недійсним. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції в сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, суттєво змінено правове регулювання в сфері земельних відносин, до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються в комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, які здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Ураховуючи, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0978 на даний час розташована на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження щодо розпорядження землями на вказані території є Лозуватська сільська рада, яка з повідомлень прокуратури була обізнана про факт незаконної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, проте належних заходів цивільно-правового характеру, направлених на усунення вказаних порушень, не вживалося, а тому, задля відновлення триваючого порушення законних прав та інтересів держави, прокурор, у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду з указаним позовом. Рішення про державну реєстрацію спірної земельної ділянки прийнято 11.02.2021, із цивільним позовом прокурор звернувся в рамках кримінального провадження 08.02.2024, який ухвалою суду від 11.03.2024 залишений без розгляду в зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, а тому, враховуючи положення ст. 265 ЦК України, строк позовної давності продовжено до 11.08.2024.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Не погоджуючись із позовною заявою, представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Гузєвим І.Г., 12.11.2024 подано відзив, у якому представник просив позовну заяву залишити без задоволення. Свою незгоду з позовними вимогами мотивував тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0088, розташована на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, виділена ОСОБА_1 помилково, оскільки він не звертався до органів місцевого самоврядування, або ГУ Держгеокадастру з проханням виділити йому земельну ділянку у власність. Про даний факт ОСОБА_1 стало відомо під час повідомлення про підозру в кримінальному провадженні, яке в подальшому було закрито, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення доведено не було. На звернення ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надано відповідь, що заяви ОСОБА_1 , які б відображали волевиявлення останнього на отримання у власність земельної ділянки :01:007:0088, відсутні. Встановивши факт помилкового виділення ОСОБА_1 земельної ділянки, він 09.09.2024 звернувся до селищного голови Мурованокуриловецького району Вінницької області з заявою про припинення його права власності та повернення на користь територіальної громади земельної ділянки :01:007:0088. Між ОСОБА_1 та Мурованокуриловецькою селищною радою 29.10.2024 укладено договір про передачу у власність територіальної громади вказаної земельної ділянки. Під час оформлення права власності на земельну ділянку :03:001:0978, ОСОБА_1 не було відомо про факт помилкової передачі на його ім`я земельної ділянки у Вінницькій області. Відповідач, знаючи, що він не використовував наданого йому права на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», в установленому законом порядку звернувся до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області для отримання у власність земельної ділянки як батько загиблого військовослужбовця учасника антитерористичної операції на підставі ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримав у власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978. Окрім того, у рішенні Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 06.06.1998 передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку 0,968 га, із яких 0,25 га для обслуговування будинку, а 0,68 га для ведення «особистого підсобного господарства». Рішенням від 30.09.2009 № 184 внесено зміни у рішення від 06.06.1998, а саме слова «для ведення особистого підсобного господарства» замінено словами «для ведення особистого селянського господарства». Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України, для ведення особистого селянського господарства, а тому, оскільки площа ділянки :01:007:0088 із первинним цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства становить 0,6775 га , особа, яка отримала її у власність у порядку безоплатної приватизації, має право на збільшення розміру виділених земельних ділянок до 2 га. Земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0978 виділена ОСОБА_1 у законний спосіб та особою, уповноваженою на розпорядження відповідною категорією земель, тому він реалізував право передачі ділянки в оренду ОСОБА_2 відповідно до договору від 09.03.2021 № 10, у зв`язку з чим, позовна вимога про визнання недійсним договору оренди не заслуговує на увагу. Витребування земельної ділянки з володіння ОСОБА_1 є незаконним (а.с.86-102).

Прокурором 03.12.2024 подано відповідь на відзив, де зазначає, що без звернення громадянина та його згоди, орган місцевого самоврядування не має права передати у власність земельну ділянку. Рішення Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 17.06.2020 № 274, яким передано земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , прийнято на підставі технічної документації із землеустрою, наданої ним. Таким чином, ОСОБА_1 замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0088 та надав її для затвердження до сільської ради, яка, розглянувши документацію, прийняла рішення про передачу у власність відповідачу вказаної ділянки. У кримінальному провадженні № 0000135 від 26.10.2022 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України встановлено преюдиціальний факт того, що ОСОБА_1 отримав у користування земельну ділянку з кадастровим номером :01:007:0088, а вже потім отримав спірну земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978, а тому в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, дані факти не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України, передбачено право особи на одноразове отримання земельної ділянки у власність за кожним видом використання, отже посилання представника відповідача на ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» є безпідставними. Оскільки ОСОБА_1 не мав права на спірну земельну ділянку, то він не мав права і на розпорядження нею шляхом передачі в оренду, а тому мають бути застосовані положення щодо недійсності правочину (а.с.110-120).

Ухвалою суду від 18.12.2024 підготовче провадження закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, що наведені в позові.

Представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Гузєвим І.Г., подано заяву, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, позицію, викладену у відзиві на позовну заяву підтримав, у задоволенні позову просив відмовити.

Позивач, відповідач ОСОБА_2 та третя особа, участі представників у судовому засіданні не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, правом на подачу відзиву та пояснень третьої особи в строк, установлений судом, не скористалися, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подали, а тому, суд розглядає справу за їх відсутності, що не суперечить ст. 223 ЦПК України.

Суд, вислухавши позицію прокурора, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 06.06.1998, вирішено надати у приватну власність громадянам земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для ведення особистого підсобного господарства, зокрема ОСОБА_1 , загальною площею 0,93га, із яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,68 для ведення особистого підсобного господарства (а.с.96).

Рішенням Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області «Про внесення часткових змін у рішення сесії від 06.06.1998 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» від 30.09.2009, внесено зміни в рішення Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 06.06.1998, де в пункті 1 у частині цільового призначення земельної ділянки «для ведення особистого підсобного господарства» замінено на «для ведення особистого селянського господарства» (а.с.96 зворот).

Рішенням Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 17.06.2020 № 274 ОСОБА_1 затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:007:0077, за адресою: АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6775 га, кадастровий номер :01:007:0088, за адресою: АДРЕСА_1 , та передано ці земельні ділянки у власність останнього (а.с.18 зворот).

На підставі вказаного рішення до Державного земельного кадастру внесено відомості про ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0088 (а.с.18 зворот).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 28.08.2020 до реєстру внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, із кадастровим номером :01:007:0088 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53860283 від 02.09.2020. Державний реєстратор Пушкар Олена Миколаївна, Вербовецька сільська рада Мурованокуриловецького району, Вінницька область. Для державної реєстрації подано документи: рішення про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), серія та номер: 274, виданий 17.06.2020, видавник: Вербовецька сільська рада Мурованокуриловецького району Вінницької області, 32 сесія 7 скликання; відомості з ДЗК, серія та номер: 22486170, виданий 28.08.2020, видавник: Державний земельний кадастр (а.с.17).

Також, ОСОБА_1 , 13.07.2020 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою щодо виділення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. До клопотання додано: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; посвідчення члена сім`ї загиблого. При цьому вказав, що права на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню не використовував (а.с.19).

Наказом ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 11.09.2020 № 823-УБД, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.19).

Після цього, 03.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області з заявою про затвердження проекту землеустрою (а.с.19 зворот).

Наказом ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області від 11.01.2021 № 23-УБД затверджено проект землеустрою та вирішено передати земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, у власність ОСОБА_1 (а.с.19 зворот).

За інформацією з Державного земельного кадастру, 04.02.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978 (а.с.19 зворот).

Рішенням VIII скликання І сесії Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 11.12.2020 Чкаловська сільська рада реорганізована шляхом приєднання до Лозуватської сільської ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків, зокрема Чкаловської сільської ради (а.с.20).

Після реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, ОСОБА_1 передав її в оренду ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі, серія та номер: 10, виданий 09.03.2021, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16).

За фактом подвійної приватизації ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення, до ЄРДР внесено відомості за № 0000135 від 26.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 направлено до суду (а.с.22).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.03.2024 у справі № 216/6328/23, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження № 0000135 від 26.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито. Цивільний позов прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про визнання наказу недійсним, скасування реєстрації права власності та витребування земельної ділянки, залишено без розгляду (а.с.23).

Криворізькою центральною окружною прокуратурою, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» направлявся на адресу Лозуватської сільської ради запит від 14.03.2024 № 59-2579вих-24 щодо встановлених порушень інтересів держави, вжиття заходів реагування претензійно-правового характеру (а.с.23 зворот).

Листом від 26.03.2024№ 1193/0/2-24 Лозуватська сільська рада повідомила, що нею не вживалися заходи цивільно-правового характеру щодо витребування земельної ділянки :03:001:0978 із чужого незаконного володіння (а.с.23 зворот).

Окружною прокуратурою до сільської ради направлено додатковий лист від 02.05.2024 № 59-4404вих-24 про вжиття заходів щодо повернення сільській раді вказаної земельної ділянки, але відповіді на цей лист не надходило (а.с.24).

На звернення ОСОБА_1 ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області 06.09.2024 надано повідомлення № 5343/475-24, згідно з якої у відділі, що формує Державний фонд документації із землеустрою та оцінки земель, відсутні документи (заява, звернення, тощо), що відображають волевиявлення ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0088 загальною площею 0,6775 га, яка розташована в адміністративних межах Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с.93).

ОСОБА_1 09.09.2024 звернувся до селищного голови із заявою про припинення права власності на земельну ділянку :01:007:0088, що належить йому (а.с.94).

Рішенням 55 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 30.09.2024 № 3125 надано згоду на одержання права власності на земельну ділянку, площею 00,6775 га, кадастровий номер :01:007:0088, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Мурованокуриловецької селищної ради с. Вербовець (а.с.95), яку, згідно з договором між ОСОБА_1 та Мурованокуриловецькою селищною радою від 29.10.2024, передано у власність селищної ради (а.с.97).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів.

За приписами п. 3 ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Процедура, передбачена абз. 3, 4, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п. 67-70 постанови Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19).

У подібних спірних правовідносинах 26.06.2019 Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦПК України (ч. 4 ст. 56 ЦПК України).

Як встановлено судом у даній справі, прокурор, встановивши порушення прав держави, неодноразово повідомляв Лозуватську сільську раду про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді в спорі щодо неправомірного отримання відповідачем у власність спірної земельної ділянки. У свою чергу, сільська рада не вчинила жодних дій щодо повернення спірної земельної ділянки у власність Лозуватської ОТГ та під час розгляду справи судом останньою не надано жодних пояснень з приводу обставин справи чи заперечень щодо представництва прокурором її інтересів в суді в даній справі.

Таким чином, суд вважає, що прокурором обґрунтовано підстави для звернення до суду з відповідним позовом, у розумінні вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Я визначено ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За приписами ч. 6, ч. 7, ч. 9, ч. 11 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження (ч. 1 ст. 154 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Судом встановлено, що на час прийняття ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області наказу від 11.01.2021 № 23-УБД про затвердження проекту землеустрою, згідно з яким вирішено передати земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, у власність ОСОБА_1 , вказана земельна ділянка не могла бути передана у власність відповідача, оскільки положеннями ч. 4 ст. 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання.

У свою чергу, ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області, із метою дотримання визначеного законом порядку, у межах своїх повноважень, мало б перевірити обставини щодо реалізації відповідачем ОСОБА_1 права на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, аналіз положень ч. 7 ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання заінтересованою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тому, у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам рівних і законних умов для реалізації їх прав на землю.

Поряд з цим, набуваючи у власність спірну земельну ділянку, ОСОБА_1 повторно скористався своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, а тому, ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області допустило порушення вимог земельного законодавства, неправомірно видавши наказ від 11.01.2021 № 23-УБД, яким затверджено документацію із землеустрою та надано земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, у власність ОСОБА_1 , а тому цей наказ є незаконним.

Отже, отримавши земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, ОСОБА_1 не набув права власності на неї в передбаченому законом порядку, а тому не набув права користування ОСОБА_2 , як орендар спірної земельної ділянки за договором оренди від 09.03.2021.

При цьому, суд не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про те, що безпосередньо ОСОБА_1 не звертався до органів місцевого самоврядування або ж ГУ Держгеокадастру в Вінницькій області з заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,6775 га на території Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Як слідує з витягу з рішення від 06.06.1998 року, саме за заявами громадян, серед переліку яких, під порядковим номером «26» значить прізвище ОСОБА_1 , Вербовецькою сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області вирішено передати у власність земельні ділянки. Саме ОСОБА_1 здійснено реєстрацію права власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0088, площею 0,6775 га та будучи власником вказаної земельної ділянки, останній розпорядився нею на власний розсуд, а саме, добровільно відмовився від вказаної земельної ділянки на користь територіальної громади, згідно з ч. 1 ст. 142 ЗК України. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про помилковість отримання ОСОБА_1 у власність зазначеної земельної ділянки, суду не надано.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Так, за змістом ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Нормами глави 29 ЦК України передбачено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Засади захисту права власності, зокрема, передбачають право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України).

На підставі ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Правовий аналіз положень статті 387 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі № 924/454/20.

Крім того, у п.10.10 постанови Верховного Суду від 10.12.2021 № 924/454/20 зазначено, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, пункти 84-86 у постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі № 924/454/20).

Таким чином, для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, рішення державного реєстратора про реєстрацію земельної ділянки, не є ефективним способом захисту прав; такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані.

Отже, вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України вважається ефективним способом захисту права власності (речового права). На цьому, зокрема наголошено у пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

Відповідно до правових висновків, які викладені у Постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 672/386/20, майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсним останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

Із наведеного випливає, що держаній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до запису про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2022 у справі № 676/196/20 вказав, що право держави витребувати земельну ділянку з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави становить пропорційне втручання у право власності, з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.

Крім цього, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням справедливого балансу. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Зважаючи на вказане, суд доходить висновку, що позовні вимоги прокурора про витребування земельної ділянки з незаконного володіння відповідачів є обґрунтованими, а втручання держави у право власності ОСОБА_1 та право користування земельною ділянкою орендаря ОСОБА_2 є виправданим, оскільки порушення загальновідомого, чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом, переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, при цьому витребування майна від недобросовісних набувачів не є порушенням справедливого балансу, а отже таке втручання буде виправданим та справедливим.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги прокурора підлягають до часткового задоволення, у частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійним договору оренди землі від 09.03.2021 № 10, до задоволення не підлягають, оскільки в спорі про витребування майна, вказана вимога не є ефективним способом захисту.

Отже, за вищевказаних обставин, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню на користь Лозуватської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Окрім того, витребовуючи земельну ділянку саме на користь Лозуватської сільської ради, суд виходить з наступного.

Так, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0978 розташована за межами населених пунктів на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 709-р «Про визначення адміністративних центрів затвердження територій територіальних громад Дніпропетровської області» утворено Лозуватську територіальну громаду Криворізького району Дніпропетровської області, до складу якої увійшли території Лозуватської, Вільненської, Гейківської, Грузької, Данилівської, Софіївської, Христофорівської, Чкаловської територіальних громад, з адміністративним центром в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області.

Постановою ВРУ «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 за № 807-ІХ утворено Криворізький район (з адміністративним центром у місті Кривий Ріг) у складі територій Апостолівської міської, Вакулівської сільської, Глеюватської сільської, Гречаноподівської сільської, Грушівської сільської, Девладівської сільської, Зеленодольської міської, Карпівської сільської, Криворізької міської, Лозуватської сільської, Нивотрудівської сільської, Новолатівської сільської, Новопільської сільської, Софіївської селищної, Широківської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, із дня набрання чинності цим пунктом (доповнено згідно із Законом України від 28.04.2021 №1423-IX) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); оборони; природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

У даному випадку, Лозуватській сільській раді надано повноваження на розпорядження всіма землями державної власності розташованими за межами населених пунктів у межах відповідних територіальних громад, окрім земель, які залишились у державній власності, автоматично з 27.05.2021, згідно з Законом України від 28.04.2021 № 1423-IX , а отже, вказана сільська рада є належним позивачем в даній справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якими, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Прокуратурою при зверненні до суду з даним позовом сплачено 4844,80 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, у частині витребування земельної ділянки, із урахуванням того, що спірна земельна ділянки з кадастровим номером :03:001:0978 вибула з власності держави саме з вини відповідача ОСОБА_1 , при цьому, відповідач ОСОБА_2 , укладаючи з останнім договір оренди спірної земельної ділянки не здогадувався про незаконність набуття права власності на неї останнім, понесені прокуратурою витрати зі сплати збору в розмірі 2422,40 грн, суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області, поданої в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, про витребування земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди, - задовольнити частково.

Витребувати на користь Лозуватської сільської об`єднаної територіальної громади в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області з незаконного володіння ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та незаконного користування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0978, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Лозуватської сільської об`єднаної територіальної громади.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (р/р UA 0000291 в ДКСУ в м. Київ, ) витрати зі сплати судового збору за подання заяви до суду в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.03.2025

Суддя: