Провадження №2/523/420/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"06" березня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить стягнути з відповідача завдану його майну матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 195 207,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.2023р. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Nissan», р/н НОМЕР_1 , порушивши Правила дорожнього руху України та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Cherry», р/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав ушкодження, розмір яких склав 355 207,00грн., з яких МТ СБУ 05.01.2024р. здійснило на його користь регламентну виплату в розмірі 160 000,00грн. Різниця між сплаченою сумою страхового відшкодування та сумою завданої матеріальної шкоди склала 195 207,00грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6500,00грн. витрат за послуги оцінки автомобіля. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідач не направив до суду відзиву та/або заперечення на позовні вимоги.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді 16.09.2024р. було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від його представника адвоката Сафронюка П.В. до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи направлялось повідомлення належним чином. Згідно поштового повідомлення адресат за місцем реєстрації відмовився від отримання судового виклику, що вказує на його належне сповіщення (ч.9 ст.130 ЦПК).

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву відповідача на позовну заяву справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

13.10.2023 року о 14.40 годині ОСОБА_2 рухаючись в м. Одеса по вул. Миколаївська дорога, 263, керуючи автомобілем «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в бік вул.Червона у 2й смузі, не врахував швидкості руху, дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, не дотримавшись безпечної дистанції та інтервалу, скоїв зіткнення з автомобілем «Chery» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в тій же смузі руху та який по інерції скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2023р. у справі №523/18989/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, що мало місце 13.10.2023р. та накладено адміністративне стягнення за скоєння правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850,00грн.

Таким чином, факт скоєння ДТП та вина ОСОБА_2 у завданні матеріальної шкоди транспортному засобу марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного на праві власності ОСОБА_1 , встановлені та є доведеними.

З наданого позивачем висновку експерта № 7628 від 09.12.2023р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 13.10.2023р. склала 355 207,21грн.

Цивільна відповідальність керованого ОСОБА_2 транспортного засобу марки «Nissan», р/н НОМЕР_1 небула застрахована.

Внаслідок чого, за зверненням позивача, МТСБУ 05.01.2024р. перерахувала йому суму відшкодування завданої шкоди в розмірі 160 000,00грн., що підтверджується листом МТСБУ №96882.

За визначення розміру шкоди, позивачем було сплачено експерту 6500,00грн. (платіжна інструкція 0.0..1 від 18.12.2023р.).

Підставою звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди є пошкодження майна, належного позивачу на праві власності, яке відбулось внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та внаслідок недостатності відшкодованих МТСБУ страхових відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Отже з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Оцінка вказаних доказів, як кожного окремо так і в їх сукупності, вказує на те, що позивачем доведена та підтверджена належними та допустимими доказами протиправна, винна поведінка ОСОБА_2 , у вигляді порушення Правил дорожнього руху, які перебувають в причино-наслідковому зв`язку із завданою його майну шкодою.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї невинуватості у пошкодженні майна позивача, яке мало місце 13.10.2023р., не заявив та не надав доказів щодо спростування заявленого позивачем розміру спричиненої майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує наступне.

За твердженням позивача, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, внаслідок незабезпечення відповідачем керованого ним транспортного засобу полюсом обов`язкового страхування, за зверненням ОСОБА_1 , МТСБУ перерахувало на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 160000,00грн.

Такі відшкодування відповідають вимогам п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004р.

Як було встановлено та підтверджено позивачем розмір завданої матеріальної шкоди автомобілю марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 13.10.2023р., склав 355 207,21грн. (висновок експерта № 7628 від 09.12.2023р.).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що позивачу МТСБУ було відшкодовано суму шкоди, завданої ОСОБА_2 у розмірі 160 000,00грн., то з останнього в судовому порядку слід стягнути суму матеріальної шкоди в розмірі 195 207,00грн., як різницю між розміром матеріальної шкоди, встановленої експертним висновком та регламентною виплаченою МТСБУ (355 207 160 000).

Відтак, з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана транспортному засобу, в розмірі 195 207,00грн., а також 6500,00 грн. витрат понесених ним на проведення експертного дослідження, а всього 201707,00грн.

На підставі викладеного, зважаючи на фактичні обставини встановлені судом, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІ. Судові витрати.

Згідно статей 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1960,00грн.

Керуючись ст.ст.12,81,141,263, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 201707,00грн., судові витрати в розмірі 1960,00грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повне рішення складено 06 березня 2025р.

Суддя