06.03.2025 Справа № 756/7162/13-ц
Ун.№756/7162/13-ц
Пр.№4-с/756/5/25
У Х В А Л А

25 лютого 2025 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Приходько К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за

скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

В С Т А Н О В И В:

Стягувач ОСОБА_1 14.10.2024 звернулась до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28.02.2023 про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні НОМЕР_1, в якій просить визнати це рішення неправомірним, скасувати зазначену постанову, посилаючись на те, що при її винесенні державним виконавцем порушено вимоги чинного законодавства та права і законні інтереси дитини, на утримання якої стягувались аліменти у зазначеному виконавчому провадженні.

В судове засідання стягувач та державний виконавець не з`явились, звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Державним виконавцем подано пояснення щодо скарги, в яких він просить відмовити у її задоволенні, оскільки арешт з майна боржника знято правомірно, оскільки ним було погашено заборгованість по аліментам в повному обсязі.

Суд ухвалив розглядати справу за відсутності її учасників.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2013 було стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист №2/756/3121/2013 .

Відповідно до вищезазначеного виконавчого листа №2/756/3121/2013 виконувати його необхідно до настання повноліття дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже до 28.03.2029 року.

Оболонським районним відділом державної виконавчої служби м.Києва відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 по виконанню цього виконавчого листа і постановою державного виконавця від 26.03.2014 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 боржник ОСОБА_4 помер.

09.10.2024 ОСОБА_1 як законний представник сина звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття ним спадщини після смерті батька. У нотаріуса вона дізналась про те, що арешт з майна боржника було знято постановою від 28.02.2023 і належна боржнику на праві власності квартира АДРЕСА_1 була ним подарована сторонній особі - ОСОБА_5 .

Питання про скасування арешту з майна боржника було предметом судового розгляду за скаргою самого боржника і за наслідками її розгляду ухвалою суду у справі за унікальним №756/7162/13-ц від 26.02.2021 представнику боржника було відмовлено у задоволенні скарги, обґрунтовуючи своє рішення тим, що боржник не мав постійних доходів, мав заборгованість, яка тривала роками, і що арешт майна є дієвим і спонукає боржника виконувати рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 28.02.2023 заборгованість по аліментам у виконавчому провадженні була відсутня, що стало підставою для зняття арешту з майна боржника.

При цьому матеріали виконавчого провадження не містять даних про наявність у боржника на той момент постійного доходу, достатнього для виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Протягом строку примусового виконання судового рішення у боржника періодично виникала заборгованість зі сплати аліментів, в тому числі у значному розмірі.

За змістом положень частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження виконавче провадження», як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» законодавцем встановлені виключні випадки у виконавчому провадженні в яких державний виконавець знімає арешт з усього майна боржника.

Порядок зняття арешту з майна боржника регламентований статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 4 статті 59 зазначеного вище Закону визначено, що арешт з майна боржника знімається у разі:

1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів , стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Беззаперечно до п. 7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника знімається у випадку погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, але якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, за відсутності в матеріалах справи даних щодо іншого способу забезпечення виконання рішення суду.

Таким чином, підставою для зняття арешту з майна боржника згідно п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є одночасне настання двох юридичних фактів - погашення заборгованості та можливість забезпечення виконання судового рішення в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Наведені норми чітко регламентують підстави, із настанням яких, законодавець пов`язує обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, сам по собі факт погашення заборгованості з аліментів боржником не є ще відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна виконавцем.

Отже, законом передбачена умова, відсутність якої унеможливлює зняття арешту з майна боржника, а саме можливість забезпечення виконання рішення в інший спосіб.

Такої можливості державним виконавцем при зняття арешту з майна не перевірено.

Після зняття арешту з майна аліменти боржником сплачувались не в повному обсязі і не регулярно. Заборгованість станом на 01.10.2024 склала 61 150,79 грн (а.с.5-6 т.4). Цей же розрахунок не містить даних про те, що станом на лютий 2023 року заборгованість була погашена у повному обсязі.

Наявність такої заборгованості на момент смерті боржника, відсутності у нього інших спадкоємців, окрім сина, на утримання якого стягувались аліменти, свідчить про неможливість отримання дитиною цих коштів. Майно, на яке можливо було б звернути стягнення також відсутнє.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, враховуючи обов`язковість виконання рішення суду, а також категорію справи щодо стягнення аліментів, та приймаючи до уваги, що арешт майна боржника був застосований для забезпечення реального виконання рішення, те, що суду не надано доказів відсутності заборгованості боржника по сплаті аліментів станом на 28.02.2023 і інших заходів забезпечення виконавчого провадження, суд вважає, що рішення державного виконавця про зняття арешту з майна є неправомірним, оскільки не відповідає вищевказаним вимогам чинного національного та міжнародного законодавства і не враховує найкращі інтереси дитини на отримання належного матеріального забезпечення від батька, який проживає окремо від нього.

У відповідності до вимог ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За встановлених судом обставин, визнаючи рішення державного виконавця про зняття арешту з майна неправомірним, суд вважає правильним скасувати постанову від 28.02.2023 про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Таким чином, вимоги, що заявлені у цьому провадженні підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.450-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - задовольнити.

Визнати неправомірними рішення державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо винесення постанови від 28.02.2023 про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Постанову державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 28.02.2023 про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 06.03.2025

Суддя А.М.Майбоженко