Справа № 466/675/25 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2922/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Підлужного В.І.;

адвоката Якимець Ю.М.

представниці позивачки ОСОБА_1 ;

ОСОБА_2 представниці Львівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка є спадкоємцем майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2024 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, дата заведення спадкової справи 23.05.2024 року за №18/2024 (номер у спадковому реєстрі 72479442) приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сенів А.Б. Листом від 11.12.2024 року приватний нотаріус Сенів А.Б. повідомила позивача, що на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 відсутні правовстановлюючі документи та, оскільки право власності на нерухоме майно за спадкодавцем не було зареєстровано у встановленому законом порядку і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не має інформації щодо вищезгаданого об`єкта нерухомого майна, спадкоємцю/позивачу рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав та за визнанням права власності в порядку спадкування за заповітом. ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований в спірній квартирі, що підтверджується Відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №147403 від 08.01.2024 року, та відповідно до Списку громадян Шевченківського району м. Львова (складеного в ЛКП «Балотон-409» Шевченківського району м. Львова) мав право на отримання приватизаційних паперів у Шевченківському районному відділенні Ощадного банку України м. Львова. За життя ОСОБА_3 звернувся до Львівської міської ради із заявою на приватизацію квартири державного житлового фонду (вх. №3-3-5195/АП-Ш 29 від 15.03.2024 року), що підтверджується описом прийнятих документів управлінням адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг ЛМР ЦНАП м. Львова. Також таким отримано Приватизаційне платіжне доручення №5193-1/1 про доручення Ощадбанку переказати належну суму житлового чеку. Листом від 09.04.2024 КУ «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» повідомив ОСОБА_3 , про те, що його звернення про приватизацію державного житлового фонду вирішено позитивно і такий може отримати результат у комунальній установі. Однак, за життя ОСОБА_3 не встиг отримати результат розгляду його звернення та завершити процедуру приватизації та реєстрації права власності на вищенаведену квартиру ( а.с. 2-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 93-98).

Дане рішення оскаржила Львівська міська рада.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що дійсно ОСОБА_3 звертався до Львівської міської ради із заявою на приватизацію квартири державного житлового фонду та ще за свого життя отримав позитивну відповідь від 09.04.2024 року, однак не встиг отримати результат розгляду його звернення та зареєструвати за собою право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку, а згідно ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права (а.с. 110-112).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представниці позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII).

Згідно із частиною третьою статті 8 цього Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі і апелянтом, а відтак доказуванню не підлягає) те, що:

-ОСОБА_3 з 04.02.1985 року був зареєстрованим та проживав у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 11);

-15.03.2024 року ОСОБА_3 звернувся до відповідного органу приватизації з заявою про приватизацію вищезгаданої квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13);

-згадану вище заяву про приватизацію квартири АДРЕСА_1 було вирішено позитивно і 09.04.2024 року запропоновано заявнику отримати результат розгляду цієї заяви (а.с. 19).

Тобто, як вбачається з наведеного вище, щонайпізніше з 09.04.2024 року власником квартири АДРЕСА_1 у відповідності до частини третьої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» був саме ОСОБА_3 , а не будь-хто інший: даний факт апелянтом (відповідачем) не оспорюється та не заперечується.

Як також встановлено судами, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі і апелянтом, а відтак доказуванню не підлягає), 03.05.2024 року приватним нотаріусом було посвідчено заповіт ОСОБА_3 , згідно якого він все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів позивачці ОСОБА_1 (а.с. 47-78).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (а.с. 8).

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 серпня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 10 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.