Справа № 523/2450/25
Провадження №4-с/523/31/25
У Х В А Л А

"06" березня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі, скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко Вікторії Степанівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ

Адвокат Переходов М.В. звернувся до суду від імені та в інтересах ОСОБА_3 зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С. (далі за текстом державний виконавець Кобилко В.С.), в якій посилаючись на те, що останньою неправомірно ухвалено постанову від 23.02.2023р. про повернення виконавчого документа стягувачу, та вказуючи, що були порушенні прав стягувача, просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Кобилко В.С. від 23.02.2023р. про повернення виконавчого листа № 523/17430/14-ц стягувачу у виконавчому провадженні № 47098901;

зобов`язати державного виконавця Кобилко В.С. відновити виконавче провадження № 47098901 з примусового виконання виконавчого листа №523/17340/14.

Скарга мотивована тим, що державний виконавець не мала право на закінчення виконавчого провадження № 47098901 оскільки за боржником рахувалась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 90 625,82грн.

ОСОБА_1 будучи повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи у призначене судове засідання не з`явилась без поважних на те причин. Від її представника адвоката Переходова М.В. до суду надійшла заява про підтримання скарги та розгляду справи за їх відсутності.

Державний виконавець Кобилко В.С. направила до суду відзив в якому посилаючись на безпідставність скарги, просить відмовити у її задоволенні. Виконавець зазначає, що нею були вчиненні всі виконавчі дії зі стягнення заборгованості по аліментам та за відсутності майна, вона повернула виконавчий лист. При цьому нею було роз`яснено стягувачу її право на звернення до суду з позовною заявою для стягнення заборгованості по аліментам.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Неявка учасників по справі не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.450 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та виконавче провадження №47098901 через Автоматизовану систему виконавчого провадження за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, ідентифікатор доступу - Б17БВ8Е200ГВ, встановивши фактичні обставини, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що в провадженні Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 523/17340/14-ц, виданий 11.03.2015р. Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 800,00грн., починаючи з 03.11.2014р. і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку, складеного державним виконавцем Кобилко В.С., заборгованості по аліментам у ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , станом на 02.07.2022р., тобто на день досягнення дитиною повноліття, склала 90 625,82грн.

Постановою державного виконавця Кобилко В.С. від 23.02.2023р. виконавчий лист № 523/17340/14-ц повернутий стягувачу на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова про повернення виконавчого документа мотивована державним виконавцем тим, що в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке належить йому на праві приватної власності та вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Згідно довідок, отриманих в ході проведення виконавчих дій від органів реєстрації та перевіркою майнового стану за адресою вказаною у виконавчому документі рухомого чи нерухомого майна належного боржнику, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено, пенсію не отримує, відкриті розрахункові рахунки в банківських установах відсутні, офіційно не працевлаштований. Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 стверджує, що повернення виконавчого листа відбулось з порушенням вимог, передбачених законом, внаслідок чого така постанова державного виконавця підлягає скасуванню.

Перевірюючи доводи скарги на підставі наявних у справі доказів, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом статей 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ, примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України №1404-УІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особливості виконання рішення з питання стягнення аліментів передбачені статтею 71 Закону України №1404-УІІІ, зокрема частиною першою та третьою, якою визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

За змістом статті 195 СК України, яка кореспондується з частиною 4 статті 71 Закону України №1404-УІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Отже, підставою для відкриття виконавчого провадження та вчинення державним виконавцем дій з примусового стягнення аліментів є виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду. При цьому визначення розміру заборгованості по аліментів є дискрецією державного виконавця, який зобов`язаний його проводити щомісяця.

Незгода сторони виконавчого провадження з проведеним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментам може бути підставою для його оскарження в судовому порядку (частина третя статті 195 СК України, частина восьма статті 71 Закону України №1404-УІІІ).

З огляду на викладене, посилання державного виконавця у відзиві на скаргу про право стягувача на звернення до суду з позовом про стягнення раніше визначеної державним виконавцем заборгованості по аліментам є хибним, не відповідає вимогам законодавства, а відтак судом відхиляється.

Наявність розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем під час виконання рішення суду є достатньою підставою для вчинення примусових дій з метою стягнення такої заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , на утримання якого стягувались аліменти з ОСОБА_2 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після досягнення повноліття, державний виконавець Кобилко В.С. не закінчила виконавче провадження, а продовжила вчиняти дії з примусового виконання в загальному порядку.

Згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України №1404-УІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З дослідженого виконавчого провадження №47098901 в Автоматизованій системі виконавчого провадження вбачається, що внаслідок наявної у ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, державним виконавцем були вчиненні виконавчі дії та встановлені наступні обмеження ОСОБА_2 , а саме:

встановлено боржнику тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

встановлено боржнику тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

встановлено боржнику тимчасове обмеження у праві у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

встановлено боржнику тимчасове обмеження у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

за ухилення від виконання вимог виконавчого документу на боржника накладений штраф на користь стягувача у розмірі 18359.91 грн.;

накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Отже, державним виконавцем, як до досягнення дитиною повноліття, так і після, у повному обсязі вчинялися виконавчі дії з метою примусового стягнення заборгованості по аліментам.

Водночас, відповідно до пунктів 9,10 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Зважаючи на викладене, суд знаходить слушними доводи заявниці, що законодавець обмежує право державного виконавця на закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів після досягнення дитиною повноліття за наявності заборгованості по аліментам.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не оспорюється сторонами по справі, розмір заборгованості по аліментам у ОСОБА_2 перед стягувачкою, як на час досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), так і на час ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження (23.02.2023р.) складає 90625,82грн.

Отже, у державного виконавця Кобилко В.С. були відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України №1404-УІІІ.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що внесена до суду скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.451 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірні дії державного виконавця Пересипського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко Вікторії Степанівни в частині закінчення виконавчого провадження № 47098901.

Скасувати постанову державного виконавця Кобилко Вікторії Степанівни від 23.02.2023р. про повернення стягувачу виконавчого листа № 523/17340/14-ц у виконавчому провадженні № 47098901.

Зобов`язати державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко Вікторію Степанівну відновити виконавче провадження № 47098901 з примусового виконання виконавчого листа №523/17340/14.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 06 березня 2025р.

Суддя