провадження № 22-ц/824/7395/2025
головуючий у суді І інстанції Ковбасюк О.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2024 року у задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан відмовлено. Провадження у справі за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

14 жовтня 2024 представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. - адвокат Рибченко Н.М. звернулася до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, у якій просила стягнути з Київської міської ради на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. судові витрати у розмірі 20 225 грн.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень.

Не погоджуючись із указаним додатковим рішенням представник Київської міської ради - Грицаєнко Р.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розмір витрат, зазначений у заяві про стягнення судових витрат адвоката є необґрунтованим, неспівмірним складності справи та виконаних адвокатом робіт, крім того розмір витрат непідтверджений належним чином відповідно до вимог законодавства та установленої судової практики.

Зазначає, що відповідно до п. 4.1 договору юридичну допомогу, що надається Адвокатом Клієнт оплачує в гривнях згідно виставлених рахунків Адвоката шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок, зазначений у рахунку-фактурі, що є невід`ємною частиною Договору, при цьому матеріали справи № 758/13818/21 не містять ні додатку до договору, який би мав встановлювати ціни на правничі послуги, ні відповідного прайс-листу, ні сам Договір не містить положень, що цін на правничі послуги, водночас зврахуванням положень статті 30 Закону та статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються виключно в умовах договору про надання правничої допомоги.

Звертає увагу суду, що адвокат не надав до клопотання відповідні докази, які підтверджували б здійснення відповідних витрат, як цього передбачає стаття 137 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які б містили детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є порушенням положень частини третьої статті 137 ЦПК України.

Крім того вказує, що договір не містить положень щодо порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстав для зміни розміру гонорару, порядку його сплати, умови повернення тощо, що, відповідно, суперечить змісту приписів статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/абопорядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати абофіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Враховуючи все вищевикладене, зазначений адвокатом розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженим належними та допустимими доказами, а отже є недоведеним.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.

3 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника Київської міської ради - Плахотнік Р., в якому він просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням в іншому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання сторони позивача, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з урахуванням наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, Київська міська рада була завчасно повідомлена про розгляд справи, а саме 24 лютого 2025 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Апеляційним судом також враховано, що стороною позивача в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено жодних нових обставин, які унеможливлюють розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності сторони позивача.

Також колегія суддів враховує, що до клопотання про відкладення розгляду справи стороною позивача на підтвердження перебування в іншому судовому засіданні не було надано жодного доказу.

Крім того, відмовляючи в задоволенні клопотання, колегія суддів звертає увагу на наступне.

18 жовтня 2023 року введено в дію Закон України від 29 червня 2023 року № 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» (далі - Закон № 3200-IX), який був розроблений для запровадження обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС) представниками правничих професій, юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, оскільки особи, які за законом зобов`язані зареєструвати офіційні електронні адреси в ЄСІТС, зволікають з виконанням свого обов`язку.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6, 8 статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, який затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІТС), документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Відповідно до пункту 10 Положення про ЄСІТС адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої Електронні кабінети в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, Київська міська рада має зареєстрований електронний кабінет.

Отже, представник Київської міської ради мав би подати клопотання про відкладення розгляду справи: 1) в письмовій формі; 2) в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань та наслідки недотримання таких вимог визначені у статті 183 ЦПК України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з частиною другою статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

У частині четвертій статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, дійшов висновку, що клопотання представника Київської міської ради - Плахотнік Р. про відкладення розгляду справи слід залишити без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки заява надіслана не за допомогою підсистеми «Електронний суд», а отже заявник використав спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2023 року у справі № 127/10116/18, від 18 жовтня 2023 року у справі № 718/1782/21.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що при поданні відзиву на позовну заяву, представником приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. - адвокатом Рибченко Н.М. наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат - 20 000 грн (а.с. 119, т.2), отже стороною відповідача дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПУК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріалами справи встановлено, що 14 жовтня 2024 представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. - адвокат Рибченко Н.М. звернулася до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, я якій просила стягнути з Київської міської ради на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. судові витрати у розмірі 20 225 грн.

На підтвердження понесених витрат, стороною відповідача було надано до суду в якості доказів платіжні інструкції від 13 лютого 2024 року, від 29 березня 2024 року, від 5 квітня 2024 року та від 7 лютого 2024 року на загальну суму 20 225 грн; докази направлення попереднього орієнтовного розрахунку на адресу сторони позивача, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом згідно з договором про надання правничої допомоги № 27 від 7 лютого 2024 року та додатком № 3 від 7 лютого 2024 року на загальну суму 20 225 грн; договір № 27 про надання правничої допомоги від 7 лютого 2024 року, укладений між адвокатом Рибченко Н.М. та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В.; додаток № 3 до договору про надання правничої допомоги №27 від 7 лютого 2024 року; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 8 жовтня 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 27 від 7 лютого 2024 року та додатку № 3 від 7 лютого 2024 року та докази направлення заяви про ухвалення додаткового рішення із додатками стороні позивача (а.с. 1-35, Т.3).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається із матеріалів справи, повноваження адвоката Рибченко Н.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11257/10 від 28 серпня 2023 року, видане Радою адвокатів Київської області на підставі рішення №135 від 25 серпня 2023 року), як представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О.В. (відповідача-2) підтверджується ордером №1546070 від 9 лютого 2024 року.

Представництво інтересів відповідача-2 здійснювалось адвокатом Рибченко Н.М. на підставі укладеного між ними договору про надання правничої допомоги №27 від 7 лютого 2024 року.

У пункті 3.1. договору сторони досягли згоди, що вартість послуг виконавця за договором складається з переоплати згідно п.4.1. договору та суми після винесення судового рішення у розмірі, що передбачена п.4.2. договору, а також в п.4.4. договору.

Порядок розрахунків між сторонами визначено у розділі 4 договору.

Так, у пункті 4.1. сторони погодили, що замовник зобов`язується внести передоплату/оплатити повністю протягом трьох днів з моменту підписання договору, у розмірі, за домовленістю (згідно додаткових угод).

Згідно з п.4.2. замовник зобов`язується після виконання п.1.1. договору (оголошення судового рішення) сплатити виконавцю протягом трьох днів винагороду у розмірі за домовленістю.

Згідно з п.4.4. в разі дострокового розірвання даного договору вартість наданих виконавцем послуг оцінюється наступним чином:

а) вартість написання одного документу: позовної заяви, апеляційної скарги, касаційної скарги, заяви, адвокатського запиту, клопотання, заперечення або іншого документу становить 5000 (п`ять тисяч) грн;

б) вартість представлення інтересів в судових та інших органах, в тому числі в разі відкладення розгляду справи (судодень) становить 5000 (п`ять тисяч) грн.

Конкретні види послуг, які надаються виконавцем, та їх вартість сторони узгодили у Додатку №3 до договору.

Перелік послуг, наданих виконавцем, наведено в акті виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги №27 від 7 лютого 2024 року та додатку №3 від 7 лютого 2024 року.

Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду, може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Так, як свідчать матеріали справи, станом на день подання заяви про ухвалення додаткового рішення стороною відповідача також було надано докази сплати представнику гонорару відповідно до умов договору та додатку № 3 до договору про надання правничої допомоги № 27 від 7 лютого 2024 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зважаючи на дотримання представником позивача положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на укладений між позивачем та адвокатом договір про надання правової допомоги та його умови, з огляду на підтвердження обсягу виконаних робіт та їх вартості, витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та доведеними.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги сторони позивача щодо не співмірності таких витрат, оскільки матеріалами справи встановлено, що у суді першої інстанції сторона позивача подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення також посилаючись на не співмірність витрат на правничу допомогу (а.с.77-86, Т.3) і такі заперечення були враховані судом першої інстанції, у зв`язку із чим суд задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення частково, стягнувши із сторони позивача 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що стороною відповідача не було надано детального опису робіт, оскільки згідно правових висновків викладених в постанові ВС/КАС від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19, у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року, у справі №152/849/21 (пр.№61-1292св22) - подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів, які б давали підстави для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

Додаткове рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та надана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване додаткове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга Київської міської ради задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення.

Додаткове Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба