Справа № 138/2062/24
Провадження № 22-ц/801/379/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуСправа № 138/2062/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Матківської М. В., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої її представником адвокатом Ракицькою Іриною Миколаївною, на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Холодової Т. Ю. в м. Могилів-Подільському, дата складення повного судового рішення 29 листопада 2024, -

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ракицьку І. М. звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності та просила визнати дійсним договір дарування частки квартири, а саме частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 02 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частки квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 34,59 кв. м., загальною площею 47,83 кв. м.

Позов мотивований тим, що 02 грудня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі договір дарування, належної відповідачу на праві власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Згідно умов договору його нотаріальне посвідчення мало відбутись не пізніше 31 січня 2022 року, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Зважаючи на повне виконання позивачем умов договору, а саме на те, що позивач прийняла у власність 1/4 частку квартири, а відповідач передав позивачу ключі та документи, проте ухиляється від нотаріального посвідчення договору дарування, представник позивача просить позов задовольнити, визнати дійсним укладений сторонами 02 грудня 2021 року договір дарування 1/4 частини вказаної квартири та визнати за позивачкою право власності на 1/4 частину квартири.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року відмолено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив те, що з наданих позивачем доказів та обставин, викладених у позовній заяві, судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що вона вчиняла будь-які дії, спрямовані на те, щоб нотаріально посвідчити договір дарування 1/4 частини квартири, належної відповідачу, укладений 02 грудня 2021 року, а саме зверталася до нотаріуса, надсилала відповідачеві повідомлення із вказівкою часу та місця, куди необхідно з`явиться відповідачеві для нотаріального посвідчення договору. Позивачем не доведено факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі статті 220 ЦК України.

Сам факт визнання відповідачем пред`явлених до нього позовних вимог не є правовою підставою для невиконання сторонами вимог частини 2 статті 719 ЦК України і не позбавляє сторін можливості укласти договір дарування із дотримання вимог цієї норми права.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ракицьку І. М. 27 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що визнання відповідачем позову не спростовує доводи позивача про його ухилення від нотаріального посвідчення спірного договору дарування та втрату можливості посвідчити його нотаріально. Суд першої інстанції не оцінив того факту, що договір не посвідчено нотаріально більше двох років, що вказує на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину, тому безпідставно не застосував частину першу статі 82 ЦПК України.

Відповідач не скористався своїм правом у встановлений законом строк подати відзив на апеляційну скаргу.

05 березня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ракицьку І. М. подала заяву, в якій зазначила, що вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримує та просить її задовольнити, апеляційний розгляд просила проводити у її відсутність та відсутність ОСОБА_1 .

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення відповідає вказаним вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 травня 1998 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 лютого 2024 року, копії яких наявні в матеріалах справи, квартира АДРЕСА_1 (старий номер будинку - 277) належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 - 2/4 частини квартири, ОСОБА_2 1/4 частина квартири, ОСОБА_3 1/4 частина квартири (а.с. 9, 10). Вказане також підтверджується копією листа КП Могилів-Подільське МБТІ від 28 червня 2024 року № 261 (а.с. 22).

- 02 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування належної відповідачу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16). Згідно умов вказаного договору дарування відповідач ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) подарував, а позивач ОСОБА_1 (Обдарована) прийняла у дар належну ОСОБА_2 1/4 частку квартири під номером АДРЕСА_1 . Квартира, частка якої дарується, жилою площею 34,59 кв. м, складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, ванни, вбиральні, балкону, загальна її площа 47,83 кв. м. За домовленістю сторін нотаріальне посвідчення договору відбудеться до 31 січня 2022 року (а. с. 16).

Між сторонами виник спір про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права.

У частині 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з статті 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 3 статті 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У відповідності до частини 1 статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 статі 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (стаття 220 ЦК України).

Тлумачення статті 220 ЦК України свідчить, що рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору «зцілює» тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, визнання договору дійсним внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення, тощо не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Подібні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 545/440/18; від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц та від 30.10.2019 у справі № 140/2001/17 , від 13.02. 2019 року у справі № 389/122/16-ц.

Тобто позиція судів у вказаній категорії справ є сталою та незмінною.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилалась на вимоги статті 220 ЦК України.

В справі що розглядається суд першої інстанції вірно констатував, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відсутні також доводи на підтвердження того, в чому полягає безповоротне ухилення відповідача ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення правочину: сторони як проживали, так і продовжують проживати в квартирі, про дарування частки якої вони домовилися, тому суд першої інстанції вірно зазначив, що вони не позбавлені можливості нотаріально посвідчити договір.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач хоча й визнав пред`явлені до нього вимоги, проте це не означає, що він згоден піти до нотаріуса, - апеляційний суд розцінює лише як власне бачення позивачем ситуації що склалася, адже, як уже зазначалося, суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів того, що позивачка ініціювала нотаріальне посвідчення договору, вживала для цього заходів, а відповідач натомість ухиляється від такого посвідчення.

Перекладання на суд повноважень нотаріуса по посвідченню договорів є неприпустимим, а у справі що розглядається не встановлено об`єктивних та непереборних перешкод у нотаріальному посвідченні договору дарування.

Також апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи відсутній витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , що унеможливлює перевірити інформацію про наявність (відсутність) обмежень на вказане нерухоме майно та чи не є укладення договору дарування її часки за своєю природою фраудаторним правочином.

Відтак суд першої інстанції правильно виснував, що за встановлених у справі обставин немає підстав для задоволення позову, натомість доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником адвокатом Ракицькою І. М., не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 , слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції відповідачем матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Ракицькою Іриною Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: М. В. Матківська

О. С. Панасюк