ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2628/25 Справа № 187/210/20 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення, стягувач: ОСОБА_2 , боржник: Петриківська селищна рада (суддя першої інстанції Говоруха В.О., повний текст ухвали складено 29 листопада 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Петриківської селищної ради про зміну способу виконання судового рішення про зобов`язання забезпечити житлом, в якій заявниця та її представник просять суд: змінити спосіб виконання Постанови Верховного Суду від 01 березня 2022 року по справі № 187/210/20; постановити новий порядок виконання Постанови Верховного Суду від 01 березня 2022 року шляхом: «Зобов`язання Петриківську селищну раду забезпечити ОСОБА_1 , як дитину, позбавлену батьківського піклування, житловим приміщенням в селищі міського типу Петриківка, Петриківського району Дніпропетровської області, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам, а у випадку відсутності такого житла стягнути з Петриківської селищної ради грошову компенсацію, яка відповідатиме вартості житла в селищі міського типу Петриківка, Петриківського району Дніпропетровської області».

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення, стягувач: ОСОБА_2 , боржник: Петриківська селищна рада, відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивує скаргу тим, що представник ОСОБА_1 та сама ОСОБА_1 не отримувала жодних листів від Петриківської селищної ради про надання пропозицій щодо можливого придбання житла.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини, що свідчать про неможливість виконання судового рішення у первісний спосіб (надання житла в с. Іванівка), що унеможливлює реалізацію права ОСОБА_3 на забезпечення житлом як дитини позбавленої батьківського піклування, також суд не надав належної оцінки наданим доказам, які підтверджують, що Петриківська селищна рада досі не виконала рішення Верховного Суду та не забезпечила Заявницю житлом.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду про зобов`язання забезпечити житлом через неможливість виконання рішення в його первісній формі та зіткнулась з тривалим і безуспішним очікуванням виконання рішення та це була ще одна підстава для звернення до суду для заміни способу виконання судового рішення шляхом забезпечення житлом на іншу форму компенсації.

ОСОБА_2 просила ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року скасувати та задовольнити заяву про зміну способу виконання судового рішення.

Від Петриківській селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано на те, що з метою виконання Постанови Верховного Суду від 01 березня 2023 року на адресу ОСОБА_1 та її адвоката Забари А.В., було направлено листи щодо надання до селищної ради пропозицій щодо можливого придбання житлового приміщення в с. Іванівка для ОСОБА_1 , як дитини позбавленої батьківського піклування та документи визначені п. 13 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 26.05.2021 року № 615.

Наразі, ні документи ні пропозиції селищною радою щодо можливого придбання житлового приміщення в с. Іванівка для ОСОБА_1 не отримані.

Одночасно селищною радою здійснюється пошук житла для ОСОБА_1 , але без погодження, безпосередньо, ОСОБА_1 дане питання вирішити не можливо.

Вказує, що ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про роз`яснення постанови Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 187/210/20 відмовлено, посилаючись на чіткість та зрозумілість викладення цієї Постанови в частині її виконання.

Селищна рада просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Петриківськоїй селищної ради Левечко О.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про зобов`язання забезпечити житлом, відмовлено повністю.

Постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду по справі № 187/210/20 від 01.03.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 липня 2021 року скасовано;

- зобов`язано Петриківську селищну раду забезпечити ОСОБА_1 , як дитину, позбавлену батьківського піклування, житловим приміщенням в селі Іванівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам.

Судом встановлено, що 12.06.2024 старшим державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження АСВП № 75192775 з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі Постанови Верховного Суду по справі № 187/210/20 від 01.03.2023. На підставі якого винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а також прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 01.08.2024 на депозитний рахунок відділу були зараховані кошти сплачені боржником, а саме витрати виконавчого провадження в розмірі та виконавчий збір в повному обсязі. 02.10.2024 державним виконавцем направлено вимогу до Виконавчого комітету Петриківської селищної ради щодо стану виконання виконавчого листа, про що боржником було надано відповідь про те, що всі можливі заходи щодо виконання виконавчого листа № 187/210/20 виданого 30.04.2024 Петриківським районним судом Дніпропетровської області виконані. Станом на 25.11.2024 вимоги про зобов`язання Петриківську селищну раду забезпечити ОСОБА_1 , як дитину, позбавлену батьківського піклування, житловим приміщенням в селі Іванівка Петриківського району Дніпропетровської області, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам не виконане.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Аналіз змісту ст. 435 ЦПК України свідчить про те, що підставами для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є виключно ті, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вказані обставини повинні бути чітко встановлені та підтвердженні відповідними доказами.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до правової позиції постанови Верховного Суду України від 25 листопада 1995 року у справі №6-1829цс15 - поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, зміна способу і порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинна відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання постанови Верховного Суду від 01.03.2023 року, суд дійшов висновку, що вказаний у заяв іспосіб виконання рішення фактично змінює рішення суду по суті та самостійно змінює спосіб захисту, передбачений ст.16 ЦК України з якими заявниця звертався до суду.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи наведені в апеляційній скарзі, оскільки, звертаючись із заявою про заміну способу виконання рішення заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у нього в даному випадку виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, слід наголосити на тому,що заявниця фактично просить змінити виконання рішення доповнивши його новими вимогами, а саме придбання житла в іншому населеному пункті або компенсація грошової суми, яка відповідатиме вартості житла.

На виконання розпорядження Петриківського селищного голови від 01.02.2021 № 51- р «Про проведення інвентаризації облікових справ громадян, які перебувають на квартирному обліку» відповідно до Житлового кодексу Української РСР, статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правилам обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради профспілок від 11.12.1984 року №470, виконавчим комітетом Петриківської селищної ради через мережу інтернет та публікації в засобах масової інформації, було повідомлено про необхідність перереєстрації громадян, що перебувають на квартирній черзі для отримання житла. Для впорядкування існуючого загального обліку громадян з метою персональної визначеності на відповідність до чинного житлового законодавства перебування на квартирному обліку та з`ясування наявності потреби перебування на квартирному обліку.

Слід зазначити те, що матеріали справи не містять перереєстрації заявниці, щодо перебування на квартирній черзі.

Петриківська селищна рада не має правових підстав для ухвалення власного рішення з метою придбання житла в іншому населеному пункті громади

Дослідивши доводи викладені в заяві та апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не містить жодних фактів та доказів на обґрунтування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, також дані факти не підтверджені і матеріалами справи.

Також апеляційний вважає наголосити на тому, що поданої представником ОСОБА_2 , про роз`яснення постанови Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 187/210/20 відмовлено, посилаючись на чіткість та зрозумілість викладення Постанови Верховного Суду від 20 березня 2024 року в частині її виконання, про що безпосередньо було вказано в оскаржуваній ухвалі суду.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 5 березня 2025 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи