Суддя Ізмайлов І. К.
Провадження № 2/644/342/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ізмайлова І.К.,

за участю секретаря Книшенко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

за участі представника:

відповідача адвоката Приймак А.А.

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Удовікової І.М. звернулася до суду зі вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 листопада 2024 року до досягнення дитиною повноліття, та судові витрати у розмірі 6000,00 грн., які складаються із сум витрат за отримання правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 12.07.2019 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28.09.2021 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова шлюб з відповідачем розірвано, а 11.04.2024 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав у відношенні малолітньої дочки. Виходячи з того, що відповідач обов`язку по утриманню дитини не виконує, матеріальної допомоги не надає, дочка повністю перебуває на її утриманні, постійно проживає разом із нею і вона здійснює не тільки її матеріальне забезпечення, а й займається вихованням, навчанням, піклуванням за здоров`ям та фізичним станом дитини, ОСОБА_1 вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у вказаному розмірі.

12.12.2024 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення аліментів. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

03.03.2025 представнику відповідача адвокату Приймак А.А. відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд вказаної справи в порядку загального позовного провадження та у закритті провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, її представник адвокат Удовікова І.М. після обговорення клопотань подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, у відзиві на позовну заяву зазначив, що ніколи не заперечував обов`язку щодо утримання дитини. Після припинення шлюбних відносин сумлінно надавав матеріальну допомогу дочці ОСОБА_3 , проте у січні 2022 позивачка відмовилася від запропонованої ним допомоги, пояснюючи це тим, що жодної підтримки з його боку не потребує. Просив суд при визначенні розміру аліментів прийняти до уваги те, що має на утриманні двоє старших дітей від попереднього шлюбу. Щодо стягнення з нього витрат на отримання правової допомоги заперечував, пояснюючи це тим, що з позивачкою намагався домовитися у досудовому порядку і тепер не розуміє чому вибір нею захисника має реалізовуватися за його рахунок. До того ж, обставини позову викладені стисло, обґрунтування заявлених вимог не надано, натомість наведено норми права, обов`язковість виконання яких ним навіть не оспорюється.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Приймак А.А. пояснила, що відповідач проти позову в частині обов`язку сплати аліментів не заперечує, але просить зменшити заявлений позивачкою розмір аліментів, посилаючись на те, що від обов`язку утримання дочки відповідач ніколи не відмовлявся, вважає позов штучно створеною ситуацією, оскільки сама позивачка не надає реквізитів для сплати і тому в добровільному порядку допомогу надавати не має можливості. Просила зменшити суму стягнення з урахуванням матеріального та майнового стану відповідача. Так, відповідач не має у власності іншої нерухомості, ніж квартира АДРЕСА_1 , має заробітну плату 9000,00 грн. на місяць та в добровільному порядку утримує інших свої двох дітей повнолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за яку сплачує послуги навчання у ВНЗ та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також зазначила, що вважає розрахунок витрат на правничу допомогу завищеним, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, складання позовної заяви не може викликати складнощів, фактично всі додані документи до позову надавалися позивачкою при інших судових розглядах, витрати на отримання доказів є завищеними, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, надано позивачами є розширеною без врахування його ідентифікаційних даних у зв`язку із чим є некоректною, оскільки всі об`єкти нерухомого майна, зазначені в цій довідці крім квартири йому не належать, а належить іншим особам з ідентичним прізвищем, ім`ям та по-батькові. Просила врахувати, що відповідач поки мав можливість, будучи обізнаним про банківські реквізити позивачки, добровільно надсилав кошти на утримання дочки з листопада 2020 по січень 2022 в розмірі у середньому від 1500,00 грн. до 2500,00 грн. - 3000,00 грн. на місяць.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 03.09.2019.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.10.2004 міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 04.06.2008.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 06.01.2025 за період з 4 кварталу 2021 по 3 квартал 2024 середня заробітна плата ОСОБА_2 складала 9000,00 грн.

Відповідно до заяви від 31.01.2025, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клемпарською М.П., зареєстрованою в реєстрі за №34, ОСОБА_8 , мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заперечує, що ОСОБА_2 приймає участь в утриманні дітей на підставі взаємної згоди без виникнення спорів.

Згідно контракту 2101/21-0160с від 25.08.2021, укладеного між Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна та ОСОБА_2 , університет відповідно до умов контракту надає платну послугу за денною формою з метою отримання ступеня вищої освіти ОСОБА_6 .

Відповідно до платіжної інструкції0.0..1 від 21.01.2025 ОСОБА_2 провів оплату у розмірі 14385,00 грн. на рахунок Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна за навчання ОСОБА_9 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачка визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу.

Правилами ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Дитина проживає разом зі своєю матір`ю та знаходиться на її утриманні, що не заперечує відповідач.

Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дитину або неможливості надавати утримання у розмірі, який просить позивачка. Так, відповідач не є особою з інвалідністю, працездатний, має місце роботи та постійну заробітну плату, інших аліментних зобов`язань не має. Факт надання утримання іншим повнолітній та неповнолітнім дітям носить добровільний характер і суду відповідачем не надано доказів на розмір утримання для інших дітей, крім оплати за контрактним навчанням для повнолітньої дочки, що на думку суду не є підставою для визначення розміру аліментів у меншому розмірі ніж просить позивачка.

Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає за необхідне встановити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 18.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,40 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (ч. 1 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні положення викладені в ч. 1, ч. 2 ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

З огляду на викладене, суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19, від 21.04.2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

Згідно з матеріалами справи представник ОСОБА_1 - адвокат Удовікова І.М. подала позовну заяву з доданими матеріалами, клопотанням про витребування доказів та клопотанням про стягнення витрат за правову допомогу (38 сторінок), приймала участь в судовому засіданні 03.03.2025 до оголошення перерви для складання ухвали за наслідками розгляду клопотання сторони відповідачів, в подальшому подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та представника (1 сторінка).

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача подано клопотання про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір витрат в сумі 6000,00 грн. є неспівмірним та незрозумілим, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а складання позовної заяви не може викликати складнощів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Враховуючи вказане, суд бере до уваги заперечення представника відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу в частині незначної складності справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження та незначного обсягу виконання технічної роботи по проведенню дій по даній справі.

Суд, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг, дійшов висновку, що стягненню на користь позивачки підлягають витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 18.11.2024, та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1211,40 грн.

Заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , судові витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2025.

Суддя: Ізмайлов І.К.