Справа № 674/610/25
Провадження № 2/674/497/25
08 грудня 2025 року м.Дунаївці
Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючий - суддя Сосна О.М., за участю секретаря судового засідання Філіпової У.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (ціна позову 90 644,22 грн),
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначає, що 26.02.2021 ОСОБА_2 позичила у нього кошти в сумі 40 000 грн, які зобов`язалась повернути до 26.05.2021.
Однак, до цього часу відповідачка не виконала взятих на себе грошових зобов`язань та ухиляється від їх виконання. Про що також свідчить оригінал розписки. Крім того, із змісту укладеного між сторонами договору позики вбачається, що сторонами не визначено розмір процентів за користування грошовими коштами, тому їх розмір обраховується із розміру облікової ставки НБУ та становлять 25 939,19 грн, заподіяні в результаті прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання збитки внаслідок інфляції у розмірі 19 740,65 грн за період з травня 2021 року по березень 2024 року та 3% річних у розмірі 4 964,38 грн за період з 26.05.2022 по 12.12.2024. У зв`язку із чим, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 26.02.2021 у загальному розмірі 90 644,22 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.04.2025відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялась про час та місце розгляду справи. Відзив не подала, будь-яких заяв до суду не направляла.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-287 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.02.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого остання отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 40 000 грн, які зобов`язалась повернути до 26.05.2021.
Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується оригіналом розписки від 26.02.2021.
До 26.02.2022 та після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення коштів, ОСОБА_2 не повернула позивачу кошти.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №642/4200/17, від 23.12.2021 у справі №501/1243/20, від 26.04.2022 у справі №753/1349/20.
У постановах від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц, від 26.04.2022 у справі №753/1349/20Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, написавши власноручно розписку від 26.02.2021, оригінал якої надано позивачем та оглянуто в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 підтвердила факт укладання договору позики, факт отримання нею грошей, та зобов`язання повернути суму позики.
Отже, між сторонами 26.02.2021 було укладено договір позики, згідно з яким відповідачка отримала в борг від позивача грошові кошти в розмірі 40 000 грн. Однак, в подальшому взяті на себе зобов`язання по сплаті боргу не виконала.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається із статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Оскільки відповідачка договірні зобов`язання не виконала, а тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики від 26.02.2021 у розмірі 40 000 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, у розмірі 25 939,19 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем проведено нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України за період з 27.02.2021 по 15.04.2025 у розмірі 25 939,19 грн.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
В іншій частині (з 27.05.2021 по 15.04.2025) позовна вимога про стягнення відсотків за користування грошовими коштами є безпідставною і до задоволення не підлягає.
Також, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання відповідачкою, позивач відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати 19 740,65 грн за період з травня 2021 року по березень 2024 року та 3% річних у розмірі 4 964,38 грн за період з 26.05.2022 по 12.12.2024.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який триває і на даний час.
Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Водночас, відповідачкою не надано суду доказів на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань та свого розрахунку заборгованості.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача, слід стягнути 40 000 грн заборгованості за договором позики від 26.02.2021 року, проценти в розмірі 682,20 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 670,40 грн, 3% річних у розмірі 897,53 грн, а всього 44 250,13 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 48,82 % (44 250,13 х 100 : 90 644,22), судовий збір з відповідачки на користь позивача слід стягнути в розмірі 591,31 грн (1 211,20 х 48,82 % : 100).
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, проценти в розмірі 682 (шістсот вісімдесят дві) гривні 53 (п`ятдесят три) копійки, інфляційні втрати у розмірі 2 670 (дві тисячі шістсот сімдесят) гривень 40 (сорок) копійок, 3% річних у розмірі 897 (вісімсот дев`яносто сім) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки, а всього 44 250 (сорок чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень 13 (тринадцять) копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 591 (п`ятсот дев`яносто одну) гривню 31 (тридцять одну) копійку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку до апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідачка: ОСОБА_2 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя О.М.Сосна