Справа № 529/792/25
Провадження № 2/529/488/25
08 грудня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Петренко Л.Є.,
за участю секретаря - Звягольської В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ТОВ "Українські фінансові операції" Дідух Є.О., звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовною заявою, яка сформована в системі "Електронний суд" та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.
Позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3 500 грн., шляхом зарахування їх на платіжну картку, емітовану банком АТ «Райффайзен Банк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення».
Однак останній не виконав свої договірні зобов`язання в частині повернення коштів та не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 25 110 грн. 22 коп., яка складається з тіла кредиту в сумі 3 499 грн. 99 коп. та заборгованості за відсотками 19 860 грн. 23 коп., а також заборгованості по нарахованим штрафам в сумі 1 750 грн..
В подальшому, 25.11.2024 ТОВ Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у вище вказаному розмірі.
Позивач вказує, що станом на дату укладення Договору факторингу від 25.11.2024 № 25/11/2024, строк дії кредитного договору № 4472196 від 16.03.2024 не скінчився. Тому в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ОСОБА_1 , позивач з дати факторингу 26.11.2024 донараховано відсотків в сумі 9 187 грн. 47 коп. Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредитування.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем за кредитним договором в загальній сумі 32 547 грн. 69 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 499 грн. 99 коп. та нарахованими відсотками в сумі 29 047 грн. 70 коп., з яких 19 860 грн. 23 коп. нараховано первісним кредитором, а 9 187 грн. 47 коп. нараховано позивачем по справі, в межах строку дії кредитного договору.
Крім цього, позивач просить суд застосувати положення ч. 10, та ч. 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦПК України.
09.09.2025 відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
09.10.2025 ухвалою Диканського районного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази по справі.
Представник позивача, 09.10.2025 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 втрете до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).
Отже відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Вказане взаємоузгоджується з правовими висновками зробленими у постанові КЦС ВС від 13.05.2024 № 755/4829/23 (61-73 св 24).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно з умовами вказаного кредитного договору позикодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3 500 грн. строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.
Сторони договору обумовили відсоткову ставку, таку як стандартна в розмірі 2,5 %, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного п. 1.3 договору п. 1.4.1.
За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику кошти на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу НОМЕР_1 .
Позикодавець свої договірні зобов`язання виконав та здійснив перерахування кредитних коштів, наданих ОСОБА_1 на платіжну карту НОМЕР_2 , яка вказана ним при укладенні договору, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка надає платіжні послуги (а.с.38). Перерахування кредитних коштів позикодавцем позичальнику також підтверджується довідкою, наданою АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 146).
Відповідно до п.6.4. договору, у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф у розмірі 25 % від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання - п. 6.4.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачу ОСОБА_1 відсотки нараховувались за стандартною відсотковою ставкою 2,5 %. Вказані відсотки нараховувались ТОВ «Лінеура Україна» до 25.11.2024 включно (а.с. 20-24).
Також з наданого до суду розрахунку вбачається, що 19.05.2024 по 18.06.2024 первісним кредитором нараховані штрафні санкції в загальній сумі 1750 грн.
Як вбачається з розрахунку ТОВ «Лінеура Україна» ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості 12.04.2024 вніс платіж в сумі 2 450 грн., інших платежів останній на виконання своїх кредитних зобов`язань не вносив, як наслідок утворилась заборгованість в загальному розмірі 25 110 грн. 22 коп., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500 грн., суми заборгованості за відсотками 19 860 грн. 23 коп., та штрафних санкцій 1 750 грн. (а.с. 20-24).
Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач ОСОБА_1 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України.
Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.
Відповідач ОСОБА_1 пройшов реєстрацію в ІТС з метою отримання кредиту. Верифікація ОСОБА_1 в системі свідчить про те, що він ознайомився з Правилами та іншою наданою на сайтах товариств ТОВ «Лінеура Україна» інформацією.
Про реєстрацію свідчить надання відповідачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону, розмір доходів; підтвердження свого номера мобільного телефону шляхом введення смс-коду, який відправлений на нього; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із Законом України «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту; подання в ІТС кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування).
Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договірних відносин досягли згоди з усіх істотних умов таких перед їх укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договори вважаються укладеними.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений договором або Законом (ст. 612 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до умов п. 5.1.3. кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором факторингу з будь якою третьою особою без окремої згоди клієнта.
25.11.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 25/11/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 4472196, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 78-87).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників за Договором факторингу, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4472196 в сумі 25 110 грн. 22 коп., з яких 3 499 грн. 99 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 19 860 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 1 750 грн. заборгованість за штрафними санкціями (а.с.25-26).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимога первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Таким чином, ТОВ «Українські фінансові операції»» наділено правом грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1
26.11.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» надіслав відповідачеві ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, після набуття права вимоги позивач, в межах строку дії кредитного договору № 4472196 від 16.03.2024, з 26.11.2024 по 10.03.2025 нараховував відповідачеві ОСОБА_1 відсотки в розмірі 2,5 % вдень, тобто по 87 грн. 50 коп., в загальній сумі 9 187 грн. 50 коп. (а.с.18-19).
Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 499 грн. 99 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується частини позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками як первісним кредитором так і позивачем, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 4472196 від 16.03.2024, відповідач ОСОБА_1 отримав суму позики у вигляді кредиту в розмірі 3 500 грн., строк позики - 350 днів, з відсотковою ставкою 2,5 %, яка є стандартною.
Разом з тим, підпунктом 6 пункту 5 Закону №3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5% (24.12.2023- 21.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (22.04.2024-19.08.2024).
Кредитний договір укладений 16.03.2024 після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому до даних правовідносин слід застосовувати пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» кредитор мав право нараховувати відсотки за період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року - 1,5% в день, а з 20 серпня 2024 року - 1% в день.
Отже, укладаючи 16.03.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор з 22.04.2024 не мав права визначати стандартну проценту ставку у розмірі 2,5 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1,5 % на день.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу ОСОБА_1 з 16.03.2024 до 22.04.2024 нараховувались відсотки за відсотковою ставкою в розмірі 2,5 %, нарахована сума таких становить 3 237 грн. 50 коп. Вказана відсоткова ставка не суперечить визначеному розміру відсотків п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», тому нарахована правомірно.
Разом з тим, з 22.04.2024 по 19.08.2025 нарахування відсотків за відсотковою ставкою 2,5% суперечить нормам вищезгаданого Закону, тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки за користування кредитом на рівні 2,5 % після 21.04.2024 є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Тому, судом проведено власний розрахунок відсотків за кредитним договором з 22.04.2024 по 19.08.2025 за ставкою 1,5 %.
Отже, сума заборгованості по відсотках за процентною ставкою 1,5 % за період з 22.04.2024 по 19.08.2025 становить : 3 500 грн. (сума боргу за тілом кредиту) х 1,5 % : 100 % = 52 грн. 50 коп. х 120 днів = 6 300 грн..
Крім цього, судом встановлено, що як первісним позикодавцем так і його правонаступником відповідачеві ОСОБА_1 з 19.08.2024 по дату закінчення строку дії договору 10.03.2025, нараховувались відсотки в розмірі 2,5 %, що також суперечить нормам вищезгаданого Закону, а тому така ставка є нікчемною в силу закону.
З огляду на вказані обставини, судом проведено власний розрахунок відсотків за кредитним договором з 20.08.2024 по 10.03.2025 року за ставкою 1 %.
Отже, сума заборгованості по відсотках за процентною ставкою 1 % за період з 20.08.2024 по кінцеву дату їх нарахування 10.03.2025: 3 500 грн. (сума боргу за тілом кредиту) х 1 % : 100 % = 35 грн. х 203 дні = 7 105 грн..
Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором складає 16 642 грн. 50 коп. (3 237 грн. 50 коп. + 6300 грн.+ 7105 грн).
Разом з тим, як вбачається з детального розрахунку, здійсненого первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», наданого позивачем по справі, відповідач вніс на погашення заборгованості 12.04.2024 платіж в сумі 2 450 грн.
Сплачені відповідачем ОСОБА_1 2 450 гн. слід зарахувати на погашення нарахованих відсотків.
З огляду на вище вказані обставини, реальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 17 692 грн. 50 коп. та складається із заборгованості по тілу кредиту 3 500 грн. та відсотків 14 192 грн. 50 коп. ( 16 642 грн. 50 коп. - 2 450 грн.)
Отже, враховуючи ту обставину, що в порушення умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4472196 від 16.03.2024 взяті на себе зобов`язання відповідач ОСОБА_1 виконав частково, реальна заборгованість за яким становить 17 692 грн. 50 коп., суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч. 10, та ч. 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
В свою чергу, згідно ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення.
Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи.
Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 16.03.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нарахування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та сплачений судовий збір 2 422 грн. 40 коп..
Відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.
Так, позовні вимоги позивача ТОВ «Українські фінансові операції» підлягають задоволенню на 54,36 %. Відтак, виходячи з загального розміру вартості правничої допомоги заявленої стороною позивача, сума що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача становить 5 436 грн.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
До того ж у додатковій постанові КГС ВС від 30.08.2023 № 911/3586/21 Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Разом з тим, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності справи, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію співрозмірності витрат на правничу допомогу з розміром задоволених позовних вимог, а також враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу професійну допомогу, яка заявлена до відшкодування представником позивача до 3000 грн., які є співмірними з розміром задоволених позовних вимог.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме 54, 36 %, в сумі 1 316 грн. 82 коп.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 352 ЦПК України, суд
Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуюча Л.Є. Петренко