Справа №949/2289/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2013 року, індексний номер 11650295, яким визначено власника ОСОБА_2 на будівлю загальною площею 42,6 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що вона була зареєстрована до 15 липня 2025 року в будинку батьків за адресою: АДРЕСА_2 . Знявшись із реєстраційного обліку, вона хотіла зареєструватися по місцю фактичного проживання, а саме в житловому будинку по АДРЕСА_1 та який належить на праві спільної часткової власності її чоловіку ОСОБА_2 , їй та дітям по 1/4 в рівних частках кожному.

Також хотіла провести державну реєстрацію речових прав, а саме 1/4 права власності житлового будинку за згаданою адресою.

Вона звернулася в ЦНАП Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області.

Втім, їй було відмовлено в державній реєстрації 1/4 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Листом від 05 серпня 2025 року № К-1122 Дубровицька міська рада інформувала її про причини відмови, а саме наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. При розгляді її звернення виявлено, що за даною адресою вже зареєстровано об`єкт нерухомого майна: будівля, гараж, нежитлова будівля, реєстраційний номер 18, власником якого є її чоловік ОСОБА_2 із розміром частки 1/1.

З приводу реєстрації місця проживання відмовлено, тому що згідно п. 7 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого ПКМУ від 07 лютого 2022 року "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" підставою для реєстрації є умова внесення відомостей про таке житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так як до Реєстру внесено нежитлову будівлю, гараж, то підстав для реєстрації місця проживання немає.

Її чоловік ОСОБА_2 в 2012 році розпочав будівництво гаража, маючи на це дозвільні документи та виготовлену технічну документацію. Гараж, будівля будувався на тій самій земельній ділянці, що і будинок, кадастровий номер 561810100:01:008:0198. Отримавши зареєстровану декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №РВ 65, видану інспекцією ДАБК у Рівненській області, разом із Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП Дубровицьке бюро технічної інвентаризації від 11 вересня 2012 року, номер 3331, де серед назв: будинку, господарських будівель та споруд, інших прибудов був і є присутній гараж площею 42,6 м.кв., подав на державну реєстрацію до реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції в Рівненській області. 26 жовтня 2013 року отримав Свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна: будівля, гараж, нежитлова будівля загальною площею 42,6 кв.м. як єдиний правовласник із розміром частки 1/1 ( індексний номер 11650295) та Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 11650573). Про це він її не повідомив.

Через свою необізнаність у юридичних та архітектурно-будівельних термінах він не звернув увагу на зазначене у Свідоцтві, а також не повідомив про цей правовий документ членів сім`ї.

Цей факт створює для неї та дітей проблеми у вирішенні юридичних питань, як, приклад, реєстрації місця проживання, реєстрації частки права власності житлового будинку, тощо, а також порушує їхнє право на приватну власність. Критична ситуація також виникла щодо розпорядженням нерухомим майном. Згідно правовстановлюючих документів: житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які примикають до нього, перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_2 - її чоловіка; ОСОБА_1 - її та дітей - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на житло 28 листопада 1994 року, виданого Дубровицькою міською радою народних депутатів, розміщені на земельній ділянці кадастровий номер 561810100:01:008:0198 та дійсно знаходяться за поштовою адресою: АДРЕСА_1 .

Отримавши письмову відповідь про те, що за даною адресою вже зареєстровано об`єкт нерухомого майна на ОСОБА_2 , а саме будівля гаражу, що й стало підставою для відмови їй у державній реєстрації 1/4 права власності житлового будинку та реєстрації місця проживання, виникла необхідність звернутися до суду.

Вважає дії свого чоловіка ОСОБА_2 не коректними та не правильними щодо членів сім`ї.

Крім того, позивачка зазначила, що про порушення свого права вона довідалася лише в липні 2025 року, а тому вважає, що строк звернення до суду за захистом порушених прав нею не пропущено.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі у зв`язку із сімейними обставинами. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає.

Представник відповідача Дубровицької міської ради у судове засідання не з`явився. Проте, до початку розгляду справи від міського голови Микульського Б.М. на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд даної справи без участі представника міської ради за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 листопада 1994 року Дубровицької міської Ради народних депутатів (а.с.10) будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних долях по 1/4 кожному.

Вказане свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 17 червня 1994 року №26.

11 вересня 2012 року виготовлено технічний паспорт на вказаний житловий будинок, де власниками з розмірами часток власності 1/4 вказані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що свідчить наявна у матеріалах справи його копія (а.с.11-15).

До того ж, станом на 25 жовтня 2013 року, згідно наданої інформації Дубровицької міської ради (а.с.19) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які примикають до нього, перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 1994 року, виданого Дубровицькою міською Радою народних депутатів на підставі розпорядження керівника органу приватизації №26 від 17 червня 1994 року, розміщені на земельній ділянці кадастровий номер :01:008:0198 та дійсно знаходяться за поштовою адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, позивачка для реалізації свого права на реєстрацію права власності на належну їй частку на вищезазначений житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою звернулася до Центру надання адміністративних послуг Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області.

Втім, листом міського голови Дубровицької міської ради від 05 серпня 2025 року №К-1122 (а.с.18) у реєстрації права власності на 1/4 частину будинку, з посилання на п. 5 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де значиться, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, позивачці було відмовлено, оскільки при розгляді її звернення виявлено, що за даною адресою вже зареєстровано об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю гаражу, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З приводу реєстрації місця проживання проінформовано, що п. 7 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМ України від 07 лютого 2022 року №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», підставою для реєстрації у житлі приватної форми власності здійснюється за умови внесення відомостей про таке житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так як житловий будинок не внесено до Реєстру, а за такою адресою до Реєстру внесено нежитлову будівлю, а саме гараж, то підстав для реєстрації місця проживання немає.

Так, як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2013 року, індексний номер 11650295 (а.с.16) за адресою: АДРЕСА_1 внесено відомості про об`єкт нерухомого майна гараж, нежитлову будівлю, загальною площею 42,6 кв.м.

У відомостях про право власності значиться, що форма власності приватна, розмір частки 1/1, власник ОСОБА_2 .

Разом з тим, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26 жовтня 2013 року (а.с.17) 26 жовтня 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності: 3082345 за ОСОБА_2 на 1/1 нежитлову будівлю гараж, загальною площею 42,6 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, земельна ділянка місця розташування: :01:008:0198, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,1 га.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Так, нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок).

Згідно п. 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пунктом 9 Порядку визначено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 18 Закону за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

За ч. 8 ст. 18 цього Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

До того ж суд констатує, що документи, які вказані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як підстава здійснення державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомості та, відповідно, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису за № 3082345 про право власності, не можуть слугувати правовою підставою для набуття лише відповідачем права власності на даний об`єкт та підтверджувати відповідність заявлених прав поданим документам, а також державної реєстрації такого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Судом встановлено, що відповідачем для проведення державної реєстрації права власності не було надано державному реєстратору документів, перелік яких визначений у законі і, які б свідчили про виникнення права власності на це нерухоме майно та надавали б реєстратору законні підстави для здійснення державної реєстрації відповідного речового права на об`єкт за відповідачем при наявності такої обставини, як знаходження іншого нерухомого майна за тією ж адресою.

Зазначені обставини свідчать, що державна реєстрація права власності у цьому випадку проведена реєстратором за відсутності обов`язкових і необхідних документів та неповному з`ясуванню реєстратором всіх обставин, які б підлягали з`ясуванню в ході проведення реєстраційних дій.

Відповідно, нежитлова будівля - гараж, не міг бути зареєстрований державним реєстратором на праві власності відповідача, як об`єкт нерухомого майна за адресою за якою значиться житловий будинок з господарськими будівлями, що перебуває у спільній частковій власності і інших співвласників.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем на будівлю гаража, що знаходяться в АДРЕСА_1 , як на об`єкт нерухомого майна, прийнято із порушенням законодавчих вимог.

Варто відмітити, що з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення на якій правовій підставі особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 та у постанові від 17 січня 2024 року у справі №522/3999/23.

Водночас заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові (пункти 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Отже в ході розгляду даної справи підтверджено порушення з боку державного реєстратора вимог законодавства під час проведення реєстраційних дій про державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Тобто право позивачки порушене саме внаслідок протиправної державної реєстрації права власності на нерухоме майно, саме на нежитлову будівлю - гараж, і це при тому, що на земельній ділянці, на якій споруджена у 2013 році вказана будівля, вже знаходився житловий будинок з господарськими будівлями.

Тому внесений до відповідних державних реєстрів запис впливає на обсяг прав позивачки при володінні та розпорядженні житловим будинком якого є співвласником та, відповідно, створює перешкоди у реалізації правомочностей співвласника житлового будинку, який знаходиться за тією ж адресою, проте не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Так, за змістом ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець встановлює наступні способи судового захисту порушених прав та інтересів особи у даній сфері:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи викладене, ефективним способом судового захисту порушених прав та інтересів в даному випадку є судове рішення про скасування державної реєстрації прав за відповідачем шляхом скасування свідоцтва про право власності, яке і стало підставою внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Зі змісту ст. 265 ЦПК України вбачається, що у змісті рішення суду зазначається, в тому числі, розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка понесла витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №2.355545487.1 від 15 жовтня 2025 року.

У зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно задоволити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2013 року, індексний номер 11650295, яким визначено власника ОСОБА_2 на будівлю загальною площею 42,6 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 08 грудня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Дубровицька міська рада Рівненської області, , місцезнаходження: 34100, м. Дубровиця, вул. Воробинська, буд. 16, Сарненський район, Рівненська область.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.