УХВАЛА

04 березня 2025 року

м. Київ

справа № 727/3543/24

провадження № 61-2642ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія», Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» про визнання нарахованої суми боргу за відпущену та доставлену електроенергію неправомірною і незаконною, зобов`язання вчинити дії щодо забезпечення належних умов проживання, відшкодування завданої моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У 2024 році ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив:

- визнати дії ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» та АТ «Чернівціобленерго» з відключення електропостачання та бездіяльність щодо не вжиття заходів по запобіганню відключення від електропостачання квартири АДРЕСА_1 неправомірними та незаконними;

- визнати нараховану ТОВ «Чернівецькою обласною енергопостачальною компанією» суму боргу в розмірі 4 687,80 грн за відпущену та доставлену електроенергію неправомірною та незаконною;

- зобов`язати відповідачів вчинити дії щодо забезпечення належних умов проживання шляхом здійснення безперебійного розподілу, доставки та постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ТОВ «Чернівецькою обласною енергопостачальною компанією» та АТ «Чернівціобленерго» з кожного, на відшкодування завданої йому моральної шкоди, спричиненої їх неправомірними діями по відключенню його помешкання від мереж електропостачання грошові кошти у розмірі 100 грн за кожну годину відключення, починаючи з 14:00 11 березня 2024 року по 11 квітня 2024 року: день та час фактичного відновлення електропостачання квартири АДРЕСА_1 .

Шевченківський районний суд м. Чернівців рішенням від 11 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав дії з відключення електропостачання квартири АДРЕСА_1 , вчинені ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» та АТ «Чернівціобленерго» неправомірними.

Стягнув з ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія,

АТ «Чернівціобленерго» на користь ОСОБА_1 у рівних частках із кожного на відшкодування завданої моральної шкоди кошти у сумі 5 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Чернівецький апеляційний суд постановою від 18 грудня 2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 вересня 2024 року в частині визнання дій з відключення електропостачання квартири АДРЕСА_1 , вчинені ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» неправомірними, стягнення з ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди скасував та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 вересня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» судового збору скасував. В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд ухвалою від 27 січня 2025 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 вересня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 727/3543/24.

28 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року в указаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання нарахованої суми боргу за відпущену та доставлену електроенергію неправомірною і незаконною, зобов`язання вчинити дії щодо забезпечення належних умов проживання, відшкодування завданої моральної шкоди.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 80 = 242 240,00 грн), справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Посилання у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове для нього значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми, проте заявником у касаційній скарзі не доведено факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання та наявності великої кількості подібних справ.

Також, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія», Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» про визнання нарахованої суми боргу за відпущену та доставлену електроенергію неправомірною і незаконною, зобов`язання вчинити дії щодо забезпечення належних умов проживання, відшкодування завданої моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко