ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м.Суми

Справа №592/2666/24

Номер провадження 22-ц/816/319/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Павловського Віталія Андрійовича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 травня 2024 року, у складі судді Корольової Г.Ю., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дитину.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2020 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн щомісячно. Проте, з 18 березня 2022 року і по теперішній час син проживає у Республіці Італії з рідною тіткою ОСОБА_3 , яка займається його вихованням, утриманням, навчанням та здоров`ям. Відповідачка продовжує отримувати аліменти на сина, проте фактично його утриманням не замається, доказів цільового використання аліментів не надає.

Посилаючись на вказані обставини просив припинити стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн щомісячно, що стягуються на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми №591/1329/20 від 03.06.2020 року, починаючи з дати подачі позову до суду, а також визнати рішення Зарічного районного суду м. Суми № 591/1329/20 від 03.06.2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 травня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн щомісячно, що стягуються починаючи з 02.03.2020 року до досягнення дитиною повноліття, на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми 591/1329/20 від 03.06.2020 року, з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо визнання рішення Зарічного районного суду м. Суми 591/1329/20 від 03.06.2020 року таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 адвокат Павловський В.А., посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн, та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводить, що відповідачка не могла бути присутньою під час розгляду справи у зв`язку з перебуванням за кордоном, в Італійській Республіці, а її представника адвоката Павловського В.А. не було допущено до приміщення Ковпаківського районного суду м. Суми через відключення електроенергії в приміщенні суду, при цьому повідомлено, що суд без світла не працює. Розглянувши справу без участі відповідача, суд допустив неповне з`ясування обставин справи, рішення ґрунтується тільки на доводах позивача, є необ`єктивним та одностороннім.

Вважає висновки суду передчасними, оскільки ОСОБА_4 виїхала до Італійської Республіки, щоб опікуватись неповнолітнім сином. Увесь час перебування ОСОБА_5 за кордоном вона підтримувала з ним зв`язок, піклувалася, цікавилася навчанням, поведінкою, здоров`ям, брала участь у вихованні. Отримані аліменти на сина витрачалися виключно на його утримання, що підтверджується грошовими переказами на рахунок ОСОБА_3 , залишок коштів перебуває на особистому рахунку ОСОБА_5 .

На цей час перебуваючи в Італії відповідачка займається вихованням сина, отриманні від позивача кошти витрачаються виключно на потреби дитини.

Доводить, що в супереч нормам діючого законодавства, суд звільнив ОСОБА_1 від обов`язку утримувати неповнолітнього сина. На підтвердження доводів відповідачки просить прийняти в порядку ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції з поважних причин.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Павловського В.А., який підтримав скаргу, заперечення представника позивача адвоката Мазур К.Д., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2020 року, справа №591/1329/20, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 02 березня 2020 року до досягнення дитиною повноліття на користь матері ОСОБА_4 (а.с. 9)

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Зарічним ВДВС у м. Суми СМУ МЮ від 26.01.2024 року, ОСОБА_1 сплачує аліменти та заборгованості немає. У матеріалах виконавчого провадження №63064357 містяться також заяви ОСОБА_2 датовані 04.07.2022 року та 26.07.2022 року про те, що вона отримує аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_5 (а.с. 10-14).

Із 18 березня 2022 року і по теперішній час ОСОБА_5 проживає в Італійській Республіці разом із рідною тіткою (сестрою позивача) ОСОБА_3 , яка займається його вихованням, утриманням, навчанням та здоров`ям.

Відповідно до Протоколу про передачу неповнолітнього під опіку від 18 березня 2022 року, виданого Поліцейським управлінням у Вероні, ОСОБА_3 було передано тимчасово під нагляд ОСОБА_5 (а.с. 16)

Постановою №452/2022RR Суду у справах неповнолітніх у Венеції від 13 червня 2022 року, ОСОБА_6 призначено опікункою для неповнолітнього без супроводу ОСОБА_5 (а.с. 20).

Відповідно до довідок №0000551/2024 від 18.01.2024 року виданих Держаним загальноосвітнім закладом «імені Дж.Пасколі» зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахований, дійсно навчається у 2С класі середньої школи І ступеня у Греццані, регулярно відвідував 2022/2023 навчальний рік та регулярно відвідує його у 2023/2024 навчальному році (а.с. 29, 31).

Рішення суду першої інстанції про припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 мотивоване тим, що неповнолітній син сторін ОСОБА_5 проживає та навчається в Італії, а відповідачка отримує аліменти на його утримання, але фактично з дитиною не проживає, утриманням не займається, доказів цільового використання аліментів, не надала.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності відповідачки, яка перебуває за кордоном, та без участі її представника, який стверджує про не проведення судових засідань під час відключення електропостачання, і обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою та просить апеляційний суд скасувати рішення суду та, з врахуванням поданих доказів, відмовити у задоволенні позову.

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин, у тому числі на 23 травня 2024 року на 09:00 год. (а.с. 52)

Із відповіді АТ «Сумиобленерго» від 07 червня 2024 року №85/6703 вбачається, що 23 травня 2024 року у м. Суми застосовувались графіки погодинних відключень, відповідно до яких по вул. Магістратська, 12, де розташований Ковпаківський суд м. Суми, було відключення електричної енергії у проміжок часу з 08 год. 02 хв. до 10 год. 02 хв. (а.с. 77)

За таких обставин, через не допуск до приміщення суду у зв`язку з відключенням електропостачання, представник відповідача адвокат Павловський В.А., з поважних причин не зміг реалізувати право на участь у судовому засідання та довести суду позицію відповідачки по справі, надати докази.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, таке порушення судом норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України) та підставами припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Аналіз викладених вище норм свідчить, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або дитина не проживає з отримувачем аліментів. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він, як платник аліментів на дитину, ставить питання про припинення стягнення аліментів у зв`язку з не проживанням сина з матір`ю, не використання нею аліментних коштів за цільовим призначенням, доводить, що дитину відповідачка не утримує.

У зв`язку з розглядом справи без участі відповідача, просить апеляційний суд врахувати подані докази цільового використання ОСОБА_2 аліментів та утримання сина.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи обставини розгляду справи без участі відповідачки та її представника, колегія суддів вважає, що вона не надала докази цільового використання отримуваних аліментів на утримання сина до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Так, посилання в апеляційній скарзі на виїзд ОСОБА_2 за кордон та проживання разом з сином в Італійській Республіці підтверджується наданими апеляційному суду дозволом на тимчасове проживання від 06 травня 2024 року (а.с. 87).

Також, відповідачкою надані докази перерахування нею коштів ОСОБА_3 (а.с. 82-86), а також наявності грошових коштів на банківській картці сина сторін ОСОБА_5 (а.с. 80, 81).

Вказані обставини, на думку колегії суддів, є суттєвими та виключають необхідність припинення стягнення аліментів з позивача на користь матері неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи надані докази перерахування відповідачкою коштів на утримання сина у період його проживання за кордоном із тіткою, наявність коштів на особистому картковому рахунку ОСОБА_5 , її виїзд на проживання до Італійської Республіки з метою виховання та утримання сина, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення наявності підстав для отримання відповідачкою аліментів на сина та враховуючи, рівний обов`язок кожного із батьків утримувати дитину, а також з огляду на спростування належними доказами доводів позивача про нецільове використання ОСОБА_2 аліментних коштів, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про припинення стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_5 .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги та ухвалені рішення про відмову у задоволенні позову про припинення стягнення аліментів , із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 необхідно стягнути 1816,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Павловського Віталія Андрійовича задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 травня 2024 року в оскаржуваній частині та ухвалити постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1816 гривень 80 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 07 березня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина