№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6899/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Янченко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року про відмову у відкритті провадження, постановлену у складі судді Янченка А.В., у справі № 369/21156/24 за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення самостійного утримання, забезпечення та виховання дитини (для отримання відстрочки від мобілізації),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення самостійного утримання, забезпечення та виховання дитини (для отримання відстрочки від мобілізації). Свої вимоги заявник мотивував тим, що він та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи підгрупа А, не може працювати, потребує згідно з медичним висновком постійного стороннього догляду та не може повноцінно виконувати обов`язки щодо утримання їх спільного сина. В зв`язку з цим їх син ОСОБА_3 виховується ним самостійно без матері, що є підставою для встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини батьком в судовому порядку. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд встановити факт самостійного ним утримання, забезпечення та виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року відмовлено у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного утримання, забезпечення та виховання батьком дитини.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту самостійного утримання, забезпечення та виховання батьком дитини (для отримання відстрочки від мобілізації), дійшов помилкового висновку про те, що розгляд даного питання віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Наголошує на тому, що у нього відсутній спір про право з іншими особами, а є лише прохання встановити юридичний факт, підтверджений доданими до заяви матеріалами. Іншого порядку встановлення факту утримання, забезпечення та виховання дитини одним із батьків не існує, а тому такий факт може бути встановлений в судовому порядку. Суд першої інстанції помилково вказав, що він мав попередньо звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою отримання відстрочки, оскільки для такого звернення відсутні підстави через відсутність підтвердження юридичного факту зазначеного ним у заяві. Вказує, що у правовідносинах за його заявою відсутній публічний спір, а право на відстрочку може виникнути тільки після встановлення вищевказаного юридичного факту. Вважає, що юридичний факт за його заявою має відношення до цивільних правовідносин, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 , в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, судом було порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 просив встановити факт самостійного ним утримання, забезпечення та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою отримання відстрочки від мобілізації згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки мати ОСОБА_2 в силу захворювання та інвалідності об`єктивно позбавлена можливості самостійно виховувати дитину.

При цьому між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути спору про право щодо встановлення факту самостійного утримання, забезпечення та виховання батьком дитини, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такого соціального статусу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту самостійного утримання, забезпечення та виховання батьком дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року № 560/17953/21.

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про неефективність підходу до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви».

В зв`язку з цим, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , виходячи з того, що вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, помилкова ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2024 року скасувати а справу за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 березня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді