ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2241/25 Справа № 205/9482/21 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Кошара О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законними представниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування домоволодінням,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законними представниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування домоволодінням.

В обґрунтування позовних вимог, які збільшувалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилалися на те, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також за нею зареєстровано право власності на домоволодіння за вказаною адресою. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_4 є їхньою дочкою, ОСОБА_3 є чоловіком їхньої доньки, а ОСОБА_6 , ОСОБА_5 є їхніми онуками, які мешкають у вищевказаному домоволодінні. Позивачі вказують, відповідачі вселилися у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з їхньої згоди, тому права відповідачів на користування вказаним домоволодінням вони не заперечують, але не можуть домовитись щодо порядку користування домоволодінням, у зв`язку з чим вони вимушені проживати в літній кухні на території домоволодіння, а відповідачі без їх згоди зайняли весь житловий будинок. ОСОБА_3 займається пекарською справою та на першому поверсі будинку облаштував хлібопекарню, де займається господарською діяльністю, а другий поверх фактично використовується для проживання їхньої сім`ї. Позивачі вказують, відповідачі не допускають їх до приміщень вказаного будинку. ОСОБА_3 для цілей господарської діяльності у гаражі встановив промислову піч, у якій промисловим шляхом здійснюється випікання хлібобулочної продукції. Позивачі зазначили, без їхнього дозволу відповідачі самоуправно зайнявши частину подвір`я збудували на його території цегляні мангал та піч, які заважають їм використовувати подвір`я за його цільовим призначенням. Без їхнього дозволу відповідачі залишають на території подвір`я транспорт, що також не дозволяє їм повноцінно користуватись подвір`ям, а також облаштували стаціонарні засоби відеоспостереження, що створює їм зайві незручності і дискомфорт у користуванні їхнім нерухомим майном. Вони неодноразово звертались до доньки і зятя з проханням звільнити приміщення житлового будинку, прибрати пекарню та все обладнання, демонтувати мангал і піч, зняти відеокамери та не паркувати автомобілі, але відповідачі категорично відмовляються вирішувати ці питання, а такі перемовини неодноразово закінчувалися сварками і бійками, під час яких ОСОБА_3 завдавав їм тілесних ушкоджень. На підставі викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд усунути їм перешкоди в користуванні житловим будинком, гаражем, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідачів не чинити їм перешкоди у користуванні гаражем, приміщеннями першого поверху житлового будинку, вселивши їх до приміщень першого поверху вказаного житлового будинку; зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести цегляні мангал та піч, що встановлені ними на подвір`ї, прибрати з приміщень першого поверху житлового будинку та приміщення гаражу усе обладнання і устаткування пекарні заборонивши ОСОБА_3 та членам його сім`ї ( ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ) використовувати домоволодіння в цілому для потреб промислового (підприємницького) характеру; зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прибрати з подвір`я домоволодіння усе відеообладнання та заборонити залишати на території подвір`я домоволодіння на стоянку автомобільний транспорт; встановити порядок користування домоволодінням, а саме: приміщення першого поверху житлового будинку виділити їм в користування, приміщення другого поверху житлового будинку виділити в користування відповідачам, а місця загального користування: огорожі, споруди змощення №1-7, І (територію подвір`я) залишити у спільному користуванні, також стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком літ. А-1, гаражем літ. О, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком літ. А-1, гаражем літ. О, та вселити їх до житлового будинку літ. А-1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати відеокамери для зовнішнього спостереження на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду від 07 листопада 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким: зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести цегляні мангал та піч, що встановлені ними на подвір`ї, прибрати з приміщень першого поверху житлового будинку та приміщення гаражу усе обладнання і устаткування пекарні заборонивши ОСОБА_3 та членам його сім`ї ( ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ) використовувати домоволодіння в цілому для потреб промислового (підприємницького) характеру; заборонити відповідачам залишати на території подвір`я домоволодіння на стоянку автомобільний транспорт; встановити порядок користування домоволодінням, а саме: приміщення першого поверху житлового будинку виділити їм в користування, приміщення другого поверху житлового будинку виділити в користування відповідачам, а місця загального користування: огорожі, споруди змощення №1-7, І (територію подвір`я) залишити у спільному користуванні, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Мартинова О.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Системний аналіз приписів законодавства дозволяє дійти висновку, що захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні майном є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звернувся до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

За приписами частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частинами 1, 2, 4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника жилого будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У справі встановлено, з 15 квітня 1978 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а. с. 10).

На підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 грудня 2003 року власником домоволодіння АДРЕСА_2 , і на земельній ділянці розташовано: А-1 - житловий будинок шл/бл. жил.пл. 26 кв.м., Ж - літня кухня шл/бл., З - сарай шл/бл., К - убиральня цегла, Л - літній душ цегла, М сарай (тимчасовий) дер., №1-5,1 огорожа, інші споруди є ОСОБА_7 . Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., зареєстровано в реєстрі за №6583 (т.1 а.с.13)

Згідно витягу №2535310 від 12 січня 2004 року виданим КП ДМБТІ право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 грудня 2003 року (т. 1 а.с.14).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2008 року у справі №2о-1050-2008 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності документів, заінтересовані особи КП ДМБТІ, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Дніпропетровська, приватний нотаріус Дніпртопетровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. - частково задоволено заяву ОСОБА_1 . Встановлено факт належності ОСОБА_1 договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідченого 10 грудня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., зареєстрованого в реєстрі за №6583. Вказане рішення суду набрало законної сили 01 грудня 2008 року (т. 1 а.с. 151, 152).

Відповідно до свідоцтва про право власності, індексний номер 37401284 від 12 травня 2015 року, у відповідності до якого земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :08:658:0017, площею 0,0625 га, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 11, 12).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлено КП ДМБТІ 03 липня 2015 року на замовлення ОСОБА_1 , вбачається, станом на дату складання на земельній ділянці знаходяться: А-1 житловий будинок, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 26 кв.м., Ж літня кухня, Н навіс (тимч.), О гараж, П баня, Р вольєр, С навіс, №1-8, І огорожі, споруди, замощення (т. 1 а. с. 19-23).

Також у справі міститься заява ОСОБА_1 на видачу будівельного паспорту від 06 жовтня 2016 року і будівельний паспорт на реконструкцію індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який виданий 20 жовтня 2016 року Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради за реєстраційним №179 і реєстраційним номером будівельного кадастру №160179 (т. 1 а. с. 144-146).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають та зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6, 8).

Позивачі зазначали, що відповідач ОСОБА_4 є їхньою донькою, а відповідач ОСОБА_3 є чоловіком їхньої доньки, які проживають разом зі своїми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зі згоди та дозволу позивачів.

Встановлено у справі та не заперечується сторонами, вселення відповідачів у будинок відбулося з дозволу позивачів. У будинку за адресою: АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_3 у будинку не зареєстрований, але проживає. Відповідач ОСОБА_5 на теперішній час у будинку не зареєстрована і не проживає.

На теперішній час відносини між сторонами погіршилися, позивачі зазначали, що вони вимушені проживати у літній кухні, оскільки будинок зайняли відповідачі. Матеріали справи містять заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення щодо них фізичного насильства, які були зареєстровані Новокодацьким ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за вх. №Л-17, №Л-18 від 24 травня 2021 року (т. 1 а. с. 25, 28).

У справі встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено перебудови, добудовано другий поверх у будинку які не зареєстровані у встановленому законом порядку, не введено в експлуатацію.

Враховуючи, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, право власності на спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією адресою зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 та позивачі зареєстровані за вказаною адресою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачів в частині усунення позивачам перешкод у користуванні житловим будинком (літ. А-1) та гаражем (літ. О) за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди позивачам у користуванні приміщеннями житлового будинку (літ. А-1) та гаражем (літ.О) шляхом їх вселення до першого поверху вказаного житлового будинку в межах заявлених позивачами позовних вимог в цій частині.

Встановлено у справі, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено перебудови, добудовано другий поверх у будинку, які не зареєстровані у встановленому законом порядку, не введено в експлуатацію.

В апеляційній скарзі позивачі просили рішення суду від 07 листопада 2024 року скасувати в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким:

- зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести цегляні мангал та піч, що встановлені ними на подвір`ї, прибрати з приміщень першого поверху житлового будинку та приміщення гаражу усе обладнання і устаткування пекарні заборонивши ОСОБА_3 та членам його сім`ї ( ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ) використовувати домоволодіння в цілому для потреб промислового (підприємницького) характеру;

- заборонити відповідачам залишати на території подвір`я домоволодіння на стоянку автомобільний транспорт;

- встановити порядок користування домоволодінням, а саме: приміщення першого поверху житлового будинку виділити позивачам в користування, приміщення другого поверху житлового будинку виділити в користування відповідачам, а місця загального користування: огорожі, споруди змощення №1-7, І (територію подвір`я) залишити у спільному користуванні.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частинами другою та третьою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник або користувач земельної ділянки має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю (негаторний позов).

У технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_1 станом на 03 липня 2015 року, відсутні посилання на здійснення будь-якого переобладнання житлових приміщень будинку та гаражу під пекарню на період його виготовлення (т.1 а.с.176-184).

Позивачами належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги в частині зобовязанні відповідачів знести цегляний мангал і піч, які знаходяться на території домоволодіння, та не надано обґрунтування в частині зобов`язання саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснити вказані дії з демонтажу вищевказаних споруд.

Матеріали справи не містять доказів того, що вказані споруди було дійсно встановлено саме відповідачами та без згоди позивачів.

Отже, посилання позивачів на встановлення відповідачами та використання ними обладнання і устаткування пекарні у приміщеннях першого поверху житлового будинку літ. А-1 та гаражу літ. О, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки наявні в матеріалах докази не доводять наведених обставин, а також не надано належних доказів встановлення саме обладнання пекарні, відповідачі заперечують щодо їх існування, посилаючись на встановлення та використання ними звичайної побутової техніки для випікання хлібу.

В матеріалах справи наявна експлікація будівель і споруд від 20 жовтня 2016 року намірів забудови земельної ділянки Реконструкція індивідуального житлового будинку з надбудовою другого поверху по АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ Концепт К на замовлення ОСОБА_1 , в якому також відсутні відомості про переобладнання житлових приміщень під час реконструкції житлового будинку у будь-які технічні приміщення для пекарні (т.1 а.с.142-145).

Матеріали справи не містять доказів того, що у приміщенні першого поверху житлового будинку та у приміщенні гаражу дійсно знаходиться саме обладнання та устаткування пекарні, встановлене відповідачами.

Позивачі у суді першої інстанції відкликали своє клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, про що судом 19 жовтня 2022 року було постановлено відповідну ухвалу суду (т.1 а.с.209).

Враховуючи викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку стосовно того, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачів в частині зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 знести цегляні мангал та піч, що встановлені на подвір`ї, прибрати з приміщень першого поверху житлового будинку та приміщення гаражу усе

обладнання і устаткування пекарні, та в частині заборони відповідачам використовувати домоволодіння в цілому для потреб промислового (підприємницького) характеру та заборони залишати на території домоволодіння на стоянку транспортний засіб, оскільки вимоги в цій частині є недоведеними належними доказами у справі.

Стосовно позовних вимог позивачів щодо встановлення порядку користування спірним домоволодінням а саме: приміщення першого поверху житлового будинку виділити в користування позивачів, приміщення другого поверху житлового будинку виділити в користування відповідачам, а місця загального користування: огорожі, споруди змощення №1-7, І (територію подвір`я) залишити у спільному користуванні, слід зазначити наступне.

Право власності на спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією адресою зареєстроване з 2004 року за позивачем ОСОБА_1 .

Відповідачі не є власниками спірного домоволодіння.

У будинку зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_3 у будинку не зареєстрований, але проживає. Відповідачі користуються домоволодінням та проживають у будинку і саме зі згоди та дозволу позивачів.

Відповідач ОСОБА_5 на теперішній час у будинку не зареєстрована і не проживає.

Встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено перебудови, добудовано другий поверх у будинку які не зареєстровані у встановленому законом порядку, не введено в експлуатацію.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів в частині визначення порядку користування спірним домоволодінням з відповідачами, які не є власниками домоволодіння та враховуючи проведені перебудови у будинку, які не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, є безпідставними та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду в оскарженій частині рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконності та необґрунтованості рішення суду є необгрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду в оскарженій частині, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскарженій частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 04 березня 2025 року.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова