ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/341/25

Провадження № 22-ц/820/638/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Костенка А.М., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта адвоката Чулкової Н.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/341/25за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року про забезпечення позову, в складі судді Козак О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 857161,7 грн майнової шкоди та 200000 грн моральної шкоди.

Крім того, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 , а саме: кадастровий номер :04:012:0036, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер запису про право власності 51542720; кадастровий номер :03:008:1703, площею 0,0347 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер запису про право власності 37418754; кадастровий номер :01:004:0343, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер запису про право власності 19216732; накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на р/р НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ в межах ціни позову.

В обгрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначив, що відповідачем здійснювалась поставка та монтаж пічного опалення і сауни на загальну суму: 857161,78 грн, в будинку, який будував позивач. 31 грудня 2024 року близько 16 год. в будинку сталось займання вогню, яке розповсюдилось з-під покриття будинку на всю оселю, для гасіння було викликано підрозділ МНС України. Як слідує з акту про пожежу від 31 грудня 2024 року Хмельницького районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області причиною пожежі є недоліки в конструкції, порушення правил монтажу нагрівальних печей та димарів, тобто саме порушення монтажних робіт, які здійснювались відповідачем і стали причиною того, що будинок згорів. Належний позивачу будинок майже повністю знищено, відбудові не підлягає, адже все, що не догоріло, було знищено водою, яка використовувалась під час гасіння. У зв`язку з цим позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Загальна сума збитків може становити більше 10000000 грн. Оскільки відповідач обізнаний з подіями, які мали місце 31 грудня 2024 року, був присутнім під час гасіння, з попередніми висновками пожежників про причину займання, а також бачив спричинені збитки, то є ймовірність того, що відповідач може ухилитись від відшкодування шкоди, у зв`язку з чим є необхідність накладення арешту на його земельні ділянки та на рахунок відповідача у АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 , а саме: кадастровий номер :04:012:0036, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер запису про право власності 51542720; кадастровий номер :03:008:1703, площею 0,0347 га, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 250, номер запису про право власності 37418754; кадастровий номер :01:004:0343, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер запису про право власності 19216732; накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 , які знаходяться на р/р НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ в межах ціни позову в сумі 1057161,78 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що з врахуванням наявності спору між сторонами, ціну позову, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення у справі в разі задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу, що заява позивача про забезпечення позову подана з порушенням вимог частини 1 статті 151 ЦПК України, оскільки не містить обґрунтування, із посиланням на належні та допустимі докази, необхідності забезпечення позову та вжиття таких заходів як накладення арешту на земельні ділянки ОСОБА_2 та грошові кошти в межах ціни позову 1057161,78 грн, а містить лише формальне посилання про те, що відповідач може перереєструвати все належне йому майно на іншу особу, а також відсутня пропозиція заявника про зустрічне забезпечення. При цьому, ухвала суду про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, з яких суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову. Суд постановив ухвалу за відсутності будь-яких доказів, які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Крім того, судом не враховано, що вжиттям заходів забезпечення позову буде порушено права та інтереси інших осіб, зокрема, дружини відповідача та його дітей, оскільки відповідач є єдиним годувальником сім`ї, інших суб`єктів господарювання, перед якими фізична особа-підприємець ОСОБА_2 має зобов`язання зі сплати платежів. Звертає увагу, що невизначена частина земельних ділянок, на які накладено арешт, належать дружині відповідача ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, як такі, що набуті за час перебування у шлюбі без визначення часток кожного із співвласників, а тому вони не могли бути об`єктами арешту, оскільки не належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності. Судом безпідставно було вжито заходи забезпечення позову з урахуванням ймовірного збільшення позовних вимог. ОСОБА_1 до стягнення з ОСОБА_2 заявлено вимогу в розмірі 1057161,78 грн. При цьому, в позові зазначено, що сума значно більша та в подальшому буде подано заяву про збільшення позовних вимог. Зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що загальна вартість арештованого майна в рахунок забезпечення позову становить 1057161,78 грн, а також вартість трьох земельних ділянок, тобто перевищує вартість ціни позову, що ймовірно враховує збільшення позовних вимог, яке лише припускається позивачем. Враховуючи, що позивачем заяви про збільшення позовних вимог подано не було, то вирішення судом першої інстанції питання про забезпечення позову, виходячи із суми 10000000 грн, а не заявленої суми 1057161,78 грн, є порушенням принципу співмірності заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ухвалою суду від 06 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що розмір заявлених позивачем вимог за попередніми розрахунками складає близько 10000000 грн. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що існує реальна загроза подальшого відчуження відповідачем належного йому майна, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому, визначений судом спосіб обтяження майна є співмірним із заявленими вимогами. Вважає, що заява позивача містить належне обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення, який необхідно застосувати, а тому в суду першої інстанції були відсутні підстави для її повернення.

Представник ОСОБА_2 адвокат Чулкова Н.К. в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що в січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 857161,7 грн майнової шкоди та 200000 грн моральної шкоди.

Крім того, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельні ділянки, які належать ОСОБА_2 , а саме: кадастровий номер :04:012:0036, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, номер запису про право власності 51542720; кадастровий номер :03:008:1703, площею 0,0347 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер запису про право власності 37418754; кадастровий номер :01:004:0343, площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер запису про право власності 19216732; накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться на р/р НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ЄДРПОУ в межах ціни позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини 1 статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині 1 статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках і користуватися ним.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Судом встановлено, що між сторонами наявний спір з приводу відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, позивач просив накласти арешт на земельні ділянки відповідача з кадастровими номерами :04:012:0036, площею 0,1 га, :03:008:1703, площею 0,0347 га, :01:004:0343, площею 0,1 га, а також накласти арешт на грошові кошти відповідача, які знаходяться у АТ КБ «Приватбанк» в межах ціни позову, посилаючись на те, що відповідач може відчужити земельні ділянки на користь третіх осіб, що значно ускладнить чи унеможливить захист порушеного права позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між сторонами дійсно виник спір та зважаючи на розмір заявлених позовних вимог, вважав обґрунтованими доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача в межах даної справи у випадку задоволення позову.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного процесуального законодавства.

Так, у постанові Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі №910/8482/18 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору. При цьому, такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22 зазначила, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Обраний вид забезпечення позову, саме накладення арешту на земельні ділянки, є адекватним і не буде надмірним тягарем для відповідача, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки земельні ділянки фактично перебувають у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дійсно існують обставини, за яких відповідач може відчужити земельні ділянки, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що вказані земельні ділянки є об`єктами спільної сумісної власності подружжя не підтверджені належними доказами. Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:012:0036, площею 0,1 га, :03:008:1703, площею 0,0347 га, :01:004:0343, площею 0,1 га, на підставі договорів купівлі-продажу.

Щодо накладення арешту на рахунок відповідача в АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів враховує наступне.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року у cправі №904/1934/23 виснував, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

У постановах Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі №904/2357/20, від 17 серпня 2022 року в справі №361/3446/21 зазначено, що предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення коштів й виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. Тому застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках відповідача безпосередньо пов`язано із предметом позову.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі №915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі №923/560/17 викладена правова позиція, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат. Суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення грошових коштів і що сума арештованих судом першої інстанції коштів обмежується розміром позовних вимог, то накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірним з позовними вимогами, сприятиме позивачу в можливості захистити свої права та інтереси шляхом забезпечення належного виконання рішення в разі задоволення позову.

За обставин цієї справи апеляційний суд вважає, що наявні підстави для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритому ним рахунку в АТ КБ «Приватбанк» в межах суми, про стягнення якої подано позов, оскільки такий захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову і, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Посилання апелянта на неспівмірність ціни позову з кількістю та вартістю арештованих об`єктів нерухомого майна (3 земельних ділянки, рахунок в банку на суму 1057161,78 грн), колегія суддів не може взяти до уваги як підставу для скасування оскаржуваної ухвали.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення з відповідача 8571671,78 грн майнової шкоди та 200000 грн моральної шкоди. Разом з тим, в позовній заяві позивач зазначав про те, що ним в подальшому після проведення судово-будівельної експертизи буде збільшено розмір позовних вимог в частині завданої майнової шкоди.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 уточнив, що в суді першої інстанції він збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди до 7500000 грн.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не було зроблено пропозицію щодо зустрічного забезпечення позову, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин 1, 2, пункту 1 частини 3, частини 6 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, подана заява про забезпечення позову не підпадає під вказані положення статті 154 ЦПК України, коли суд зобов`язаний вжити заходів зустрічного забезпечення позову, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в Україні і належних і допустимих доказів того, що позивач не має майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, відповідачем не надано.

Водночас, вжиття заходів зустрічного забезпечення за ініціативою суду за відсутності заяви відповідача, є правом суду, а не обов`язком, тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є співмірними із вимогами позовної заяви та позивачем достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.М. Костенко

І.В. П`єнта