Справа № 523/2918/25
Провадження №4-с/523/34/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2025 р. суддя Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В., розглянув матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не скасування арешту нерухомого майна ОСОБА_2 ,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою та просила суд проголосити рішення, котрим визнати бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не скасування арешту нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною. Зняти арешт, накладений Постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№ 10487768 від 18.02.2011 (реєстраційний номер обтяження 10850536). Зняти арешт, накладений Постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 30062730 від 20.10.2011, (реєстраційний номер обтяження 11962796).

Уважно вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Так, порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень.».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як зазначила ОСОБА_1 у своїй скарзі, вона є спадкоємцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП відсутній), що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області вих. № 5/02-14від 20.01.2023про подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померлого, що був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно ОСОБА_2 накладено арешт на підставі: Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження, ВП № 10487768, 18.02.2011, 1 Суворовський ВДВС Одеського МУЮ, держ.вик. О.П.Скорик АН №352155 (реєстраційний номер обтяження 10850536) та Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження, ВП № 30062730, 20.10.2011, Перший Суворовськийвідділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Главацький Ю. А. В-11/1441 (реєстраційний номер обтяження 11962796).

Таким чином, скаржник ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження та відповідно не є особою, котра в розумінні ст. 447 ЦПК України, має право подавати скаргу на дії виконавця.

Крім того, з наданих документів не вбачається, що арешти були накладені саме під-час виконання рішень суду, котрі проголошені по цивільних справах.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 175, 176, 177 ЦПК України; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, та, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

За наведених обставин, виходячи з обраного скаржником способу захисту, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за скаргою.

З дотриманням вимог частини п`ятої статті 186 ЦПК України слід роз`яснити скаржнику його право звернутись з позовом про зняття арешту з нерухомого майна на загальних підставах пред`явлення позову за нормами ЦПК.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не скасування арешту нерухомого майна ОСОБА_2 .

Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутись з позовом про зняття арешту з нерухомого майна на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя