Справа № 212/857/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого - судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., в порядку ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю

встановив:

У січні 2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник адвокат Амельчишин О.В., до Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю, яка в подальшому була уточнена.

Позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі.

При житті ОСОБА_2 була власником окремого домоволодіння АДРЕСА_1 області. Позивач після смерті ОСОБА_2 успадкувала належне останній майно на підставі нотаріально посвідченого заповіту. При переоформленні спадщини в 2009 році в нотаріаті з`ясувалося, що позивач

успадкувала не ціле домоволодіння, а лише 3/4 його частки, оскільки

1/4 частка належить колишньому чоловіку бабусі, з яким та розлучилася - ОСОБА_3 , 1905 р.н., уродженцю Білгородської області Гайворонського району с. Мокра Орловка, з яким позивач не знайома і якого ніколи в житті не бачила. Останній був зареєстрований в будинку станом на 10.12.1964 року, а потім був перереєстрований за іншою адресою в м. Кривий Ріг. На теперішній час позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 помер більше 10 років тому. Позивач не знаючи про те, що співвласник домоволодіння помер не знала та могла знати кому воно належало станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже добросовісно заволоділа спірним майном, оскільки виходячи з дати народження ОСОБА_4 у 1905 році мала всі підстави вважати, що він помер на момент заволодіння нею спірним майном. Частка, належна ОСОБА_3 в натурі не виділена. Вступивши в права володіння спадковим майном, позивач почала користуватися ним в своїх інтересах, вона вселилася в домоволодіння, на присадибній ділянці стала вирощувати для своїх і своєї сім`ї потреб городину, замінила на ділянці фруктові дерева та кущі, зробила капітальний ремонт будинку, замінила вікна, двері, труби опалення та водопостачання, встановила лічильники на газ та водопостачання, добудувала і узаконила на своє ім`я господарські будівлі. ОСОБА_3 в будинку є зареєстрований для проживання, де він мешкав на території м. Кривого Рогу стороні позивача не відомо. Померла ОСОБА_2 до своєї смерті проживала в будинку сама. Після її смерті всі 23 роки всім домоволодінням користувалась позивач.

На підставі викладеного, представник позивача просив суд визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову.

05 лютого 2025 року на підставі ухвали суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 04 березня 2025 року підготовче судове засідання було відкладено за клопотаннями сторін.

31 березня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що позивачу було достеменно відомо про наявність титульного власника спірного майна на день заволодіння майном. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, у зв`язку із чим, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з державних органів докази у справі.

23 квітня 2025 року відкладено підготовче судове засідання за заявою представника позивача.

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року з Покровського відділу РАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області витребувано докази у справі.

14 липня 2025 року відкладено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Амельчишин О.В. позовні вимоги підтримали, у подальшому представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею зазначеного в заповіті майна після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 01 вересня 2009 року. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: 3/4 часток житлового будинку з господарчими будівлями, який в цілому складається з цегляного житлового будинку А-1 загальною площею 172,9 кв.м, житловою площею 77,7 кв.м., огорожі 1-2, водоколонки І, замощення II, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 31.10.1973 року Виконавчим комітетом Жовтневої районної ради, згідно з рішенням за № 235 від 05.06.1973 року та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у книзі за № 16-109, запис № 108. Спадкова справа за № 321/02 була зареєстрована в реєстрі за №2-5786. (а.с. 11)

Реєстрація права приватної власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 01 вересня 2009 року підтверджується копією Витягу КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24374464 від 06.11.2009 року. (а.с. 12)

Належність ОСОБА_2 за життя будинку за вищевказаною адресою підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за АДРЕСА_3 , виданого 31 жовтня 1973 року Районним відділом комунального господарства Виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих. (а.с. 12 зворот)

На підставі рішення міськвиконкому № 350 від 23.10.1975 року АДРЕСА_4 . (а.с. 13)

Згідно звіту про незалежну оцінку майна спірне домоволодіння за вищевказаною адресою складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 172,9 кв.м, житловою площею 77,7 кв.м, з господарчими побудовами: погріб Г, сарай Ж, огорожа №1, 2 водоколонка І, вимощення ІІ. Ринкова вартість об`єкта станом на 16.11.2021 року складає: 140000,00 грн; ринкова вартість 1/4 частини об`єкту оцінки в цінах, діючих в м. Кривий Ріг станом на 16.11.2021 року складає 35 000,00 грн. (а.с. 14-15)

Також Згідно зі звітом про оцінку майна від 31 січня 2025 року ОСОБА_1 ринкова вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 склала 1206496,00 грн; ринкова вартість 1/4 частки вказаного житлового будинку склала 301625,00 грн. (а.с. 64-72)

Реєстратором Гуренко Л.П. на підставі рішення від 27 квітня 2009 року було відмовлено ОСОБА_5 у видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно по причині невідповідності заявлених вимог дійсності, а саме в запиті Другої криворізької державної нотаріальної контори вказується ціла частка від домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 . Згідно даних БТІ за ОСОБА_2 була зареєстрована ціла частка домоволодіння в книзі 16 сторінка 109 запис 108, згідно свідоцтва про право власності від 31.10.1973 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради, згідно з Рішенням за №235 від 05.06.1973 року. Але згідно ухвали Народного суду Жовтневого району м. Кривого Рогу від 15.11.1974 р. ОСОБА_3 на праві приватної власності переходить 1/4 частина спірного домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , яка пройшла державну реєстрацію. Згідно вищевказаної ухвали виділено на праві приватної власності ОСОБА_6 1/4 частину спірного домоволодіння. ОСОБА_6 свою 1/4 частину житлового будинку з господарчими побудовами в БТІ не зареєстрував. Тобто, в БТІ за ОСОБА_2 зареєстровано 3/4 % частини домоволодіння, а за ОСОБА_3 зареєстровано 1/4 частина домоволодіння. (а.с. 16)

На підтвердження позовних вимог в матеріалах справи також міститься копія Технічного паспорту на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого за замовленням ОСОБА_1 (а.с. 38-48)

Позивач здійснює утримання будинку за вищевказаною адресою, що підтверджується наданими позивачем роздруківками з інформацією про оплату комунальних послуг. (а.с. 52-62)

ОСОБА_4 , 1905 р.н., уродженець с. Мокра Орловка Гайворонського району Білгородської області був зареєстрований разом з ОСОБА_2 в будинку за АДРЕСА_3 10 грудня 1964 року, що підтверджується відомостями з Домової книги. (а.с. 9)

Згідно з архівними відомостями Відділу №10 у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 07 травня 2025 року, а також згідно підсистеми ЄТАС УМП «Заява про видачу паспорта громадянина України», відомості щодо документування громадянина ОСОБА_4 , відсутні. (а.с. 117)

Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг Виконкому Криворізької міської ради від 06 травня 2025 року, ОСОБА_4 , 1905 р.н., за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованим або знятим з реєстрації місця проживання не значиться. (а.с. 117-119)

Відповідно до відомостей з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 07 травня 2025 року, в Державному реєстрі міститься актовий запис за №712 від 28 червня 1990 року, складений Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького МУ у Дніпропетровській області, про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Російська Федерація, Белгородська обл., Борисівський р-н, с. Мокра Орловка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Актовий запис про смерть ОСОБА_3 зареєстровано в Реєстрі 20 листопада 2012 року за № 6. (а.с. 122-123)

Інформація щодо актових записів про шлюб та про народження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Російська Федерація, Білгородська обл., Борисівський район, с. Мокра Орловка, відсутня. (а.с. 143)

Також відсутня інформація щодо заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 153)

Згідно відомостей КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР від 13 травня 2025 року, згідно архівної справи, станом на 31.12.2012 року право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарчими побудовами за вищевказаною адресою зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» на ім?я: « ОСОБА_7 » (російською мовою) на підставі ухвали Народного суду Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.1974 року. (а.с. 131)

На час смерті іншого співвласника квартири діяли норми ЦК УРСР 1963 року.

За правилами ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Такий перехід права власності повинен був бути оформлений належним чином.

Однак відповідач не набув та не оформив своє право власності на частку квартири, оскільки відповідно до законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Так, за приписами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Тобто, ЦК УРСР не містить приписів про те, що в разі відсутності спадкоємців, держава, набуваючи статус спадкоємця, не зобов`язана вчиняти дії на прийняття спадщини, оскільки таке мано переходить до держави саме за правом спадкоємства.

Згідно положень ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 108 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.94, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 р. за №152/361, (надалі за текстом Інструкція) на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.

При переході спадкового майна до держави свідоцтво про право на спадщину видається відповідному фінансовому органові за письмовою заявою керівника цього органу, оформленою у встановленому порядку.

Пунктом 110. Інструкції визначено, що заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї та про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі.

Згідно п. 112. Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК УРСР- не раніше зазначених строків.

При переході майна за правом спадкоємства до держави свідоцтво про право на спадщину видається відповідному фінансовому органові не раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

За приписами п. 117. Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), державний нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

Згідно п. 118. Інструкції державний нотаріус роз`яснює, що свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідному органі.

За приписами ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність» 697-12, цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Указом Президента України від 09.12.1997 №1342/97 затверджено Положення про Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики України, яким на Комітет покладено здійснення функцій координації і нормативно-методичного забезпечення діяльності бюро технічної інвентаризації та впровадження системи державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п 1.1. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 №121 (надалі за текстом Інструкція Держкомбуду), ця інструкція визначає порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні.

За приписами п. 1.4. Інструкції Держкомбуду державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).

Відповідно до п. 1.5. цієї ж інструкції державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Згідно п. 1.6. Інструкції Держкомбуду державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Пунктом 1.7. вказаної інструкції встановлено, що реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна.

Положеннями п. 1.9. Інструкції Держкомбуду визначено, що до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами; б) вбудовані в житлові будинки нежитлові приміщення (як частини цих будинків); в) квартири багатоквартирних будинків.

Таким чином відповідач не набув права власності на частину спірної квартири, оскільки не подав нотаріусу відповідну заяву у строки визначені законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини.

В свою чергу з прийняттям ЦК України 2004 року змінилися норми законодавства, які регулюють правовідносини, щодо набуття права власності на спадкове майно в разі відсутності спадкоємців за законом та за заповітом.

Так, відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень з 01.01.2004 набрав чинності ЦК України в новій редакції.

За приписами п. 4. Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 344 чинного ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 та від 01 червня 2023 року у справі 946/3769/20.

Добросовісне заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України слід розуміти так, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування у цій справі), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), аналізуючи, зокрема, поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України зазначала, що слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Частиною першою ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

З матеріалів справи встановлено, що позивач добросовісно заволоділа нерухомим майном після смерті своєї бабусі - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі нотаріально посвідченого заповіту. Позивачу належить 3/4 частини вказаного майна, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2009 року. Так, володіння позивачем вказаним майном розпочалось з 21 січня 2002 року, після смерті її бабусі ОСОБА_2 .

Водночас, як стало відомо позивачу під час прийняття спадщини, 1/4 частка домоволодіння належить - ОСОБА_4 , 1905 р.н., уродженцю Білгородської області Гайворонського району с. Мокра Орловка, з яким позивач не знайома. Останній був зареєстрований в будинку станом на 10.12.1964 року.

Під час судового розгляду було з`ясовано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження Російська Федерація, Белгородська обл., Борисівський р-н, с. Мокра Орловка, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 122-123) Частка, належна відповідачу ОСОБА_3 в натурі не виділена.

Вступивши в права володіння спадковим майном, позивач тривалий час користувалась ним в своїх інтересах, утримувала, що підтверджується матеріалами справи. Вказане свідчить про те, що позивач, враховуючи дату смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , більше десяти років добросовісно, відкрито та тривало володіла домогосподарством за вищевказаною адресою, який отримала у спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , вважаючи його своїм.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивач добросовісно заволоділа домоволодінням за адресою АДРЕСА_2 та більше десяти років відкрито користується ним, а тому суд приходить до висновку, що позивач набула право власності на зазначене домоволодіння за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради про визнання права власності на житло за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Виконком Покровської районної у місті Кривому Розі ради, , місцезнаходження: 50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Костя Гордієнка, буд. 2.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 10 грудня 2025 року.

Суддя: О. Н. Борис