Справа №760/1316/25 Прровадження №2/760/7114/25
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю

05 березня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Тесленко І. О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків,

ВСТАНОВИВ:

до Солом`янського районного суду Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків.

16 січня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 20 січня 2025 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Так, з метою визначення адреси місця реєстрації відповідача у даній справі, судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді № 1172353 від 05 березня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру відомості відносно відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знайдено.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України передбачено виключну підсудність. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 20 грудня 2021 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузницькою Ю.О. У відповідності до п. 1.1. Договору купівлі-продажу № 1: «За цим Договором Продавець продав та передав земельну ділянку у власність Покупця, а Покупець прийняв земельну ділянку та сплатив за неї обговорену цим Договором грошову суму». У відповідності до п. 1.2. Договору купівлі-продажу № 1: «Місцерозташування земельної ділянки, що відчужується за даним Договором: АДРЕСА_1 , площею 0.1000 га, кадастровий номер: :62:493:0012, цільове призначення земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); склад угідь: 0.1000 га. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000». У відповідності до п. 2.1. Договору купівлі-продажу № 1: «Продаж земельної ділянки за домовленістю Сторін вчиняється за 562 809 (п`ятсот шістдесят дві тисячі вісімсот дев`ять) гривень, 00 копійок, які отримані Продавцем від Покупця до посвідчення цього Договору». У відповідності до п. 2.2. Договору купівлі-продажу № 1: «Своїм підписом під цим Договором, Продавець, підтверджує факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність до Покупця претензій будь-якого фінансового характеру». Відповідно до п. 3.1. Договору купівлі-продажу № 1: "Обов`язки Продавця: ...; - у разі позбавлення Покупця права власності за рішенням суду на підставах, що виникли до продажу товару, Продавець має відшкодувати Покупцеві завдані йому збитки, якщо Покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення Продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування земельної ділянки у Покупця третьою особою є нікчемним; ...". У відповідності до п. 3.4. Договору купівлі-продажу № 1: "Права Покупця: ...; - у разі вилучення за рішенням суду земельної ділянки на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу має право вимагати від Продавця відшкодування завданих йому збитків, якщо він не знав або не міг знати про наявність таких підстав". Відповідно до п. 4.2. Договору купівлі-продажу № 1: "У випадку розірвання та/або визнання недійсним цього Договору, та/або припинення права власності Покупця на земельну ділянку з будь-яких інших підстав, окрім тих, про які Продавець не знав та не міг знати, проявивши розумну обачність, Продавець зобов`язується протягом 1 (одного) робочого дня з моменту настання обставин, що визначені цим пунктом Договору, сплатити Покупцю, окрім вартості земельної ділянки, визначеної в п. 2.1. цього Договору, також суму в гривнях, що еквівалентна 30 000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів за офіційним курсом Національного банку України гривні до долара США станом на дату настання відповідної обставини".

При вирішенні питання підсудності цієї позовної заяви слід врахувати висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду викладений у постанові від 10.10.2019 у справі №61-14226св19 про те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постановах від 25 лютого 2018 року та від 11 липня 2019 року у справах №201/12876/17 та №426/7217/18 зробив висновок про те, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі №910/10647/18 дійшла, зокрема, таких висновків: - нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення; - виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

У даній цивільній справі спір стосується обов`язку продавця відшкодувати завдані збитки покупцеві на підставі ст. 661 ЦК України - внаслідок вилучення предмету договору купівлі-продажу (земельної ділянки). Тобто даний спір стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном - земельною ділянкою, що розташована на території Деснянського району міста Києва.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Земельна ділянка з приводу якої виник позов знаходиться на території Деснянського району міста Києва, на яку розповсюджується юрисдикція Деснянського районного суду міста Києва.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, не підлягає розгляду в Солом`янському районному суді м. Києва, та має бути передана за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва (02225, місто Київ, просп. Червоної Калини, буд. 5-В).

На підставі викладеного керуючись, ст. ст. 27, 31, 32, 258, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

цивільну справу № 760/1316/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків, направити за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва (02225, місто Київ, просп. Червоної Калини, буд. 5-В).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.О. Тесленко