Справа № 683/325/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в особі головуючого -судді Лугового О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №683/325/25, 2/683/472/2025 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

29 січня 2025 року Пархомчук С.В. в інтересах ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №19795 від 04.02.2021 рокув розмірі 18 750 грн. 00 коп., з яких 3 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 750 грн. 00 коп. - сума заборгованості за процентами, та просить стягнути понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що 04 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №19795.

17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників.

Так, відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 18 750 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань згідно вище зазначеного кредитного договору, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2025 року.

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов визнає частково, зазначаючи, що позивачем не зазначено періоду часу, протягом якого здійснювалося нарахування процентів, адже згідно кредитного договору укладеного 04.02.2021 року встановлено, що сума кредиту 3 000 грн., процентна ставка 2,5% на день, строк договору 30 днів. Таким чином первісний кредитор мав право нараховувати проценти за кредитним договором виключно протягом строку на який надано кредит тобто протягом 30 днів. Відтак, загальний розмір відсотків за договором складає 2 250 грн. (3000 грн. х 2,5% на день х 30 днів = 2 250 грн.), а не 15 750 грн., про що безпідставно й недобросовісно стверджує позивач. Таким чином вважає, що можливе лише часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 5 250 грн., з яких: 3 000 грн. сума кредиту, та 2 250 грн. відсотки. Крім того, ОСОБА_1 заперечує щодо стягнення судових витрат на професійне правничу допомогу в розмірі 10 500 грн., зазначаючи, що судові витрати на професійну правничу допомогу позивачу, які підлягають розподілу між сторонами, необхідно зменшити з наступних підстав. Ураховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у цій справі, обсяг та обгрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, відповідач вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 грн. не є розумним та співмірним із складністю справи, виконаними роботами (наданими послугами; часом, витраченим на виконання відповідних робіт, надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, вже неодноразово була висловлена думка Верховного Суду в аналогічних справах даної категорії справ, тобто фактично сформована судова практика за спорами такої категорії. ОСОБА_1 вважає, що розмір заявлених для стягнення витрат на професійну правничу допомогу (10 500 грн.) є явно завищеним порівняно з ціною позову (18 750 грн.). Більше того, якщо врахувати недобросовісно і неправильно нараховану заборгованість за відсотками (15 750 грн. замість 2 250 грн.), то ціна позову фактично мала би бути 5 250 грн. Тобто заявлені витрати на правничу допомогу 10 500 грн. в два рази перевищує фактичний розмір заборгованості. Таким чином, розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката явно не відповідає вимогам щодо співмірності, реальності та розумності. Вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу мали складати 1 000 грн. Крім того зазначає, що платіжна інструкція № 3 5152 від 10.02.2025 про перерахування ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» 10500 грн. уже навадалась позивачем до інших судів для підтвердження витрат на правову домопомогу. Зазначена платіжна інструкція № 3 5152 від 10.02.2025 року містить призначення платежу, в якому зазначено, що оплата здійснюється за правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року.Проте за пунктом 1.2 цього Договору адвокат Пархоменко С.В. надає різні види правової допомоги (представництво в судах, інших держаних органах, перед фізичними і юридичними особами; складення заяв, скарг, процесуальних документів правового характеру; надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта). Отже інформація, зазначена в платіжній інструкції № 3 5152 від 10.02.2025 року та в договорі про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, не містить підтверджень, що оплата коштів у сумі 10 500 грн. здійснена за надання правничої допомоги саме у справі за позовом до ОСОБА_1 . Тому враховуючи, що позивачем не надано доказів здійснення ним оплати адвокату за надані ним послуги, тому слід відмовити в задоволені заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГУРП» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №19795, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL4019. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Cуд визнає належним доказом довідку ТОВ «АВІРА ГРУП» про ідентифікацію відповідача при укладенні кредитного договору через мобільний телефон останнього з одноразовим ідентифікатором.

Згідно умов кредитного договору №19795, товариство надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 3 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Без письмової згоди ОСОБА_1 товаристо не має права збільшити фіксовану процентну ставку за договором (п.1.1 кредитного договору №19795).

Згідно п.1.2. кредитного договору №19795, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.03.2021 року.

Пунктом 1.3. кредитного договору №19795, визначено, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2.5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором.

Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п.1.4. кредитного договору №19795).

Так, відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів.

ТОВ «ФК «Авіра Груп» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останній кредит в сумі 3 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 21 травня 2024 року № 5406/05.

Відповідного статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 526, 530, 525 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частинами першою та другою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Отже, суд приходить до висновку, що підписавши вище зазначений кредитний договір за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови, що свідчить про волю відповідача на укладення такого договору.

17 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» уклали договір факторингу № 02-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 19795 від 04 лютого 2021 року.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо кредитного договору №19795 від 04.02.2021 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 , відбулась заміна кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «АВІРА ГРУП» на ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022 року.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором за період з 02.04.2021-25.06.2024 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором станом на 25.06.2024 становить 18 750 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3 000 грн., прострочена заборгованість за процентами становить 15 750 грн.

22 травня 2024 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» направлено на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу по кредитному договору від 04 лютого 2021 року № 19795, в якій зазначено, що між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити. Проте відповідач не вчинив дії, направленої на погашення заборгованості, що стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів передбачених законом.

Щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №19795 від 04.02.2021 року, а саме стягнення процентів за користування кредитом в сумі 15 750 грн., то суд зазначає, що частково не погоджується з таким розрахунком.

Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач згідно укладеного кредитного договору від 04.02.2021 року №19795 отримав від ТОВ «ФК «Авіра Груп» кредит в сумі 3 000 грн., тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 000 грн. підлягає задоволенню.

Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом.

Суд враховує, що договором про надання фінансового кредиту від 04.02.2021 року № 19795 передбачено, що відповідачу кредит надано на 30 днів строком до 05.03.2021 року, розмір відсотків згідно додатку № 1 до цього договору встановлено в сумі 2 250 грн.

В той же час, в порядку ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, тощо.

Більше того, позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку нарахованих відсотків в сумі 15 750 грн., з врахуванням умов договору кредиту.

Так, на підтвердження заявлених позовних вимог та розміру заборгованості відповідача за процентами позивачем надано суду виписку з особового рахунку за кредитним договором від 04.02.2021 року № 19795, згідно якої заборгованість відповідача за період з 02.04.2021 року по 25.06.2024 року становить 18 750 грн., однак вказана виписка не містить обґрунтованого та детального розрахунку заборгованості відповідача по відсотках в сумі 15 750 грн., зокрема, в ній не зазначено періоду нарахування таких відсотків, процентна ставка, тощо.

Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 04.02.2021 року № 19795 в розмірі 5 250 грн., з яких: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 2 250 грн. - заборгованість за відсотками.

Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

13 лютого 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про стягнення із відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500 грн. Просив заяву задовольнити в повному обсязі.

24 лютого 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, згідно якої остання просить відмовити в повному обсязі в задоволенні заяви позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що надана позивачем платіжна інструкція № 3 5152 від 10.02.2025 року не відповідає зазначеним вимогам належності доказу, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування (тобто здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме у цій справі). Крім того, зазначає, що дана платіжна інструкція була використана в інших судах при розгляді інших аналогічних справ за участі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», для підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу, а саме у цивільних справах №587/4850/24, № 732/2187/24, № 341/47/25, по яких були ухвалені рішення суду. Відтак, вважає, що позивач не може посилатися на зазначену платіжну інструкцію як на доказ оплати витрат на правничу допомогу у справі за позовом до ОСОБА_1 . Таким чином позивач вводить суд в оману, стверджуючи про нібито оплату послуг адвоката в цій справі. Такі дії позивача є недобросовісними, містять елементи шахрайства (використання одного платіжного доручення в різних справах для стягнення коштів на правничу допомогу, за яку позивач не сплачував) та потребують перевірки правоохоронних органів.

Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.1, 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Судом встановлено, що до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, акт про отримання правової допомоги від 10.02.2025 року згідно з яким вказано послуги за: зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 в сумі 2000 грн. (1 год.), складання та подання позовної заяви до суду (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики в сумі 5000 грн. (2,5 год.), інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи в сумі 3000 грн. (1,5 год.), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції в сумі 500 грн.; платіжну інструкцію №3 5152 від 10.02.2025 року; рахунок №10.02.2025-8 від 10.02.2025 року на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 на суму 10 500 грн.

Судом встановлено, що зазначена платіжна інструкція № 3 5152 від 10.02.2025 року містить призначення платежу, в якому зазначено, що оплата здійснюється за правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року.

Проте за пунктом 1.2 цього Договору адвокат Пархоменко С.В. надає різні види правової допомоги (представництво в судах, інших держаних органах, перед фізичними і юридичними особами; складення заяв, скарг, процесуальних документів правового характеру; надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта).

Отже інформація, зазначена в платіжній інструкції № 3 5152 від 10.02.2025 року та в договорі про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, не містить підтверджень, що оплата коштів у сумі 10 500 грн. здійснена за надання правничої допомоги саме у справі за позовом до ОСОБА_1 .

Крім того, зазначена платіжна інструкція № 3 5152 від 10.02.2025 року про перерахування ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 10500 грн. оплати на праву допомогу, подавалась адвокататом Пархоменко С.В. в інших судових справах за позовом ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» про стягення заборгованості для підтвердження оплати витрат на професіну правничу допомогу, а саме у справах №587/4850/24, №732/2187/24, №341/47/25, що було доказом оплати витрат на професійну правничу допомогупо данних справах.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (Постанова Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19).

Суд дійшов висновку, що надана позивачем платіжна інструкція № 3 5152 від 10.02.2025 року не відповідає зазначеним вимогам належності доказу, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування (тобто здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу саме у цій справі).

Ураховуючи викладене, оскільки позивачем не надано доказів здійснення ним оплати адвокату за надані ним послуги по данній справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволені заяви позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, оскільки такі не підтверджені наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень частин 1 та 3 (пункт 1) ст.133 ЦПК України, згідно яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплатило судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №34054 від 16.12.2024 року, які просило стягнути із відповідача.

З ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» підлягає стягненню 5 250 грн. заборгованості за кредитом.

Позов заявлено з ціною 18 750 грн., а підлягає стягненню в сумі 5 250 грн., що складає 28 % (5 250 грн. х 100 : 18 750 грн.).

Тому, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 678 грн. 27 коп. судового збору (2 422 грн. 40 коп. х 28 %).

Керуючись ст.ст. 512, 514, 638, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором №19795 від 04.02.2021 року в розмірі 5 250 грн., з яких: 3 000 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 2 250 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» судовий збір в розмірі 678 грн. 27 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», місцезнаходження: 040800, вул.Кирилівська, 82, оф.7, м.Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 .

Суддя: