КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/3156/24 Головуючий у І інстанції - Бабко В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2823/2025 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року

у справі за позовомАкціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У березні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог позову зазначило, що відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 39216,93грн., відповідно до кредитного договору від 14 березня 2019 року №601.

Також 27 листопада 2020 року між сторонами було укладено Кредитний договір №001, відповідно до якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 95000 грн.

Вказувало, що воно свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до договорів, виконало у повному обсязі.

Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Зазначало, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 01 січня 2024 року має заборгованість по кредитному договору №601 в загальному розмірі 61584,63грн., з яких: - 39216,93грн. заборгованість за кредитом; - 22367,70грн. заборгованість за процентами; - 0,00грн. заборгованість за комісією. Заборгованість за кредитному договору №001 в загальному розмірі 69854,33грн., з яких: - 47159,43грн. заборгованість за кредитом; - 8,90 грн. заборгованість за процентами; 22686 грн. заборгованість за комісією.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 131438,96 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним Договором №601 від 14 березня 2019 року у розмірі 61584,63грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним Договором №001 від 27 листопада 2020 року у розмірі 96854,33грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір в розмірі 2422,40грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на його доводи про нікчемність умови, щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) та на те, що позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за комісією за кредитним договором задоволенню не підлягають, а сплачена раніше ним комісія підлягає зарахуванню у тіло кредиту, внаслідок чого слід зменшити загальну заборгованість на суму 45372 грн. (22686 грн. сплаченої та 22686 грн. нарахованої комісії).

Вказує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, на його думку, суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення про повне задоволення позовних вимог, в той час як вимоги позивача по стягненню з нього комісії задоволенню не підлягають.

Просив суд, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким зменшити задоволені позовні вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості на суму комісії у розмірі 45372 грн.

На вказану апеляційну скаргу АТ «ПУМБ» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що між ним і відповідачем було укладено у письмовій формі договір, згідно якого відповідач отримав кредит. Відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредити в порядку та строки, обумовлені договором.

Умовами договору передбачено сплату відсотків за користування кредитом, а також комісії банку за обслуговування кредитної заборгованості.

Вказує, що у спірних правовідносинах у відповідності до пункту 5.7.3 положень ДКБО АТ «ПУМБ» комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку, щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково - касове обслуговування, щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг, щодо Споживчого кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві про приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.

Розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Розрахунково-касові операції полягають у забезпеченні руху грошових коштів на рахунках клієнтів банків за їхніми дорученнями.

Таким чином, з огляду на виконані ним послуги, надання яких підтверджується серед іншого і випискою по рахунку, щодо зарахування коштів на рахунок відповідача, списання коштів з рахунку для погашення заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів тощо, умова про встановлення комісії за такі послуги не є нікчемною чи такою, що суперечить вимогам законодавства, оскільки за змістом як постанов Верховного Суду так і ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» перелічені операції не є послугами, що надаються безоплатно.

Інформування клієнта про розмір та дату платежу, про залишок заборгованості не є послугами з розрахунково - касового обслуговування чи послугами з зарахування, нарахування та перерахування грошових коштів, а відтак, останні можуть надаватись за плату - комісію, на підставі домовленості сторін договору.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що14 березня 2019 року ОСОБА_1 підписав Заяву №601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням цієї заяви відповідач підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування.

Відповідно до Заяви №601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на ім`я відповідача було відкрито поточний рахунок у гривнях та надано кредитну картку із встановленим лімітом 15000 грн.

Згідно із Паспорту споживчого кредиту сума кредитного ліміту становить 15000 грн., строк кредитування на 12 місяців, стандартна процентна ставка 47,88% річних. Орієнтовна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 12755,58грн.

Також судом установлено, що 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписав Заяву №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням цієї заяви відповідач підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування.

Відповідно до Заяви №001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, відповідачу було надано споживчий кредит на загальні споживчі цілі в розмірі 95000 грн., строком на 24 місяці з процентною ставкою в розмірі 0,01% річних із встановленим розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99%.

Згідно із Паспорту споживчого кредиту, орієнтовна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 140381,77грн. Реальна річна процента ставка 49,3433% річних.

Судом установлено, що відповідно до Кредитних договорів позивач зобов`язуються надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором.

Згідно із Кредитними договорами, клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитами в порядку та на умовах визначених Договорами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі - надавши відповідачу кредитні кошти в обумовленому розмірі, однак, відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, в наслідок чого за ним обліковується прострочена заборгованість за Договором №601 в розмірі 61584,63грн., та за Договором №001 в розмірі 69854,33грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, ґрунтуються на законі, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Положеннями ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 1, 2 ст. 640 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 14 березня 2019 року та 27 листопада 2020 року, окрім заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписав особисто і паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено усі умови отримання кредитних коштів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Із виписки з особового рахунку наданої АТ «ПУМБ» вбачається, що відповідачем використовувалися грошові кошти з кредитного рахунку та здійснювалося часткове погашення кредиту.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Заперечення апеляційної скарги, щодо правомірності нарахування Банком комісії колегія суддів вважає неспроможними і такими, що суперечать матеріалам справи та встановленим обставинам.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Умови укладених між сторонами кредитних договорів передбачено комісійну винагороду банку за обслуговування кредитної заборгованості, що у повній мірі узгоджується з положеннями ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5.7.3 Розділу II Публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касового обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі вказаному у заяві про приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості.

Згідно п. 5.1.6, 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати банку вартість послуг, які надані банком за договором та інші платежі відповідно до умов договору та встановлених тарифів. Сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Таким чином, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено конкретний перелік супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а також наявність переліку такої послуги і погодження її з відповідачем при укладенні кредитного договору.

Відповідно до правової позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зміст укладеного між сторонами договору виключає оплату послуг, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, що у повній мірі узгоджується з вимогами ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». У справі відсутні докази установлення банком комісійної винагороди за послуги, що суперечать Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав визнання нікчемним кредитного договору в частині визначення комісії за обслуговування банку.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав, щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за комісією у розмірі22686 грн. та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що сплачена раніше відповідачем комісія у розмірі 22686 грн. підлягає зарахуванню у тіло кредиту.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує закріплену у ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі №191/5077/16-ц (провадження №61-17422св18).

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17).

Доводи апеляційної скарги про не визнання скаржником заборгованості за кредитними договорами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки скаржником не надано доказів того, що ці договори оспорювалися у встановленому законом порядку, визнавалися недійсними чи нікчемними.

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

При цьому підписуючи паспорти споживчих кредитувань, відповідач був ознайомлений з розміром кредитного ліміту, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту; строком дії кредитного ліміту, розміром мінімального платежу та іншими умовами надання та обслуговування кредитної картки.

Окрім того, факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не заперечувався, свого контррозрахунку заборгованості відповідач суду не надав.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не

спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Таким чином, судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи укладення належним чином кредитних договорів, у яких сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів, в тому числі й щодо розміру відсотків за користування кредитом та комісії, з`ясовано характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба