ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/308/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №229/6277/23 Категорія: 310000000 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

представник відповідача адвокат Боровська Юлія Юріївна;

особа, яка подає апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

представник позивача адвокат Назаренко Сергій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Уманського міськрайонного суду від 06 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н 28.08.2008 року.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що були надані їй на ознайомлення в письмовій формі.

28.08.2008 року відповідачкою також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідачка власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена».

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачці надано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100 000, 00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

В процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 22.02.2023 року становила 118 224, 59 грн, яка складається з: 96 337, 24 грн. - заборгованість за кредитом; 21 887,35 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.08.2008 року у розмірі 118 224, 59 грн. станом на 22.03.2023 року та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою судді Дружківського міського суду Донецької області від 02.10.2023 року вищезазначену справу направлено до Уманського міськрайонного суду Черкаської області за підсудністю.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2024 року року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів конкретні обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, та доводили б факт того, що відповідачка своїми діями сприяла розкриттю конфіденційної інформації, наслідком чого стало незаконне списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача.

Судом встановлено факт звернення відповідачки ОСОБА_1 до банку, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених відносно неї шахрайських дій. Вказані обставини свідчать про те, що у відповідачки була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування коштів.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2024 року та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи. На думку суду першої інстанції, якщо відповідач повідомила Банк про зняття коштів та звернулася до правоохоронних органів, то вона звільняється від відповідальності щодо повернення коштів.

Суд не врахував саме повідомлення клієнта, а точніше телефонні розмови, де клієнт визнає факт своєї вини, шляхом розповсюдження конфіденційної інформації третім особам.

Зазначає, що в ході перевірки інформації про заволодіння коштами з картки третіми особами, встановлено, що від клієнта ОСОБА_2 надійшов дзвінок до Контакт Центра о 17 год. 01 хв. 25.06.2022 року, де співробітник уточнила про дії клієнта з переказу коштів. Клієнт повідомила, що їй телефонував невідомий та повідомив про нарахування допомоги з ООН, далі їй надходили СМС с кодами від Приватбанк, які вона повідомляла телефонуючому за його вказівками. Співробітник Приватбанку заблокувала картки, рекомендувала подзвонити на 3700 для подальшого вирішення питання.

Наступний дзвінок надійшов 25.06.2022 року о 17 год. 56 хв., де відповідачка повідомила, що подавала в Дії заяву на допомогу з ООН, їй подзвонив невідомий, який сказав, що потрібно зайти в Приват24 за посиланням, в яке вона зайшла, після чого їй надходили множинні СМС, які вона підтверджувала. Співробітник Банку рекомендувала звернутись до відділення Приватбанку перевипустити картки та завести фінансовий телефон, також звернутися до кібрполіції із заявою.

Отже, ОСОБА_2 перейшла за фішинговим посиланням, яке їй було надано невстановленими особами, під диктовку називала коди, які їй приходили. Також за вказівкою невідомого виконувала операції, підтверджувала платежі, в результаті шахраї отримали конфіденційну інформацію, зайшли до Приват24 клієнта та провели операції по списанню коштів з карти. Звернення клієнта в Банк було після скоєння шахрайського переказу. Отримувача платежу не встановлено. А також відповідачка передала номер карти, строк дії карти та СVV код шахраям, що спричинило додавання карти до електронного гаманця Google Pay.

Факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_2 став можливим через порушення клієнтом «Умов і правил надання банківських послуг».

Таким чином, вважає, що саме відповідачкою були порушені умови договору, за якими клієнт зобов`язалася негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, ПІНу, сім-картки мобільного телефону, тощо. Зазначені умови договору відповідачка не виконала. Вищевказані операції були забезпечені авторизацією, ОТР-паролі для входу в комплекси та підтвердження платежів надсилалися на вказаний відповідачем номер мобільного телефону (фінансовий номер).

Крім того, відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку та неправомірних дій банку.

Також, наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

В разі встановлення обставин правопорушення та винної особи відповідачка має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків.

Оскільки позичальник зобов`язання належним чином не виконала, розголосила персональні дані третім особам, то зобов`язана повернути використанні кредитні кошти та відсотки за користування коштами.

Представник ОСОБА_2 адвокат Боровська Ю.Ю. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.

Вважає, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2024 року є законним, обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, які підтверджені доказами, що перебувають у матеріалах справи.

Вказує, що більше десяти років тому, у відділенні АТ КБ «Приватбанк» відповідачка підписала анкету на отримання банківської картки і їй працівник банку видав картку, на якій було зазначено «Універсальна». Будь-яких кредитних договорів при оформленні картки у АТ КБ «Приватбанк» вона не підписувала. З умовами та правилами надання банківських послуг в день підписання заяви в Приватбанку її не ознайомлювали. Після отримання картки «Універсальна» до неї періодично телефонували працівники банку з пропозицією збільшити кредитний ліміт до 100 000,00 грн, на що вона відповідала відмовою.

25.06.2022 року близько 16 години на мобільний телефон відповідачки надійшов телефонний дзвінок, чоловік представився працівником АТ КБ «Приватбанк», зазначив, що телефонує з приводу заявки, яку вона подавала на отримання грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі від Міжнародної служби ООН в сумі 2500 гривень. Вона підтвердила даний факт. Чоловік повідомив, що кошти будуть їй зараховані на картку Приватбанку. На телефон їй прийшло смс-повідомлення з посиланням. Перейшовши за посиланням вона перейшла в додаток «Приват 24», де виявила відсутність грошових коштів на банківській картці «Золота «Універсальна» в загальній сумі 98 131,96 гривень. При цьому у розмові з чоловіком, вона не повідомляла йому ні номеру банківської картки, ні номеру ПІН-коду картки, а ні QR-код, CVV CVC кодів, тощо.

ОСОБА_2 відразу ж зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» за номером 3700 та повідомила, що в додатку Приват24 виявила відсутність коштів на банківській картці «Золото «Універсальна». Повідомила, що вказані кошти зникли без її відома та дозволу. Працівник негайно заблокував картку.

Відповідачка звернулася у відділення Приватбанку і написала заяву, в якій просила провести службове розслідування щодо шахрайства по її рахунку. Також 27.06.2022 року з даного приводу вона звернулася до поліції та написала заяву про вчинення злочину, що невідома особа здійснила переказ грошових коштів в сумі 98131,96 гривень з її банківської картки на невідомий рахунок. По даному факту її визнано потерпілою, вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. На підставі її заяви внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за № 0000438 та розпочато досудове розслідування, яке триває до даного часу. Наразі правова кваліфікація кримінального правопорушення змінена на ч. 3 ст. 190 КК України.

20.11.2023 року вона звернулась повторно до відділення АТ КБ «Приватбанк» дізнатися про наслідки розгляду її звернення. Однак на її запитання куди, кому і з яких підстав були перераховані кошти з її рахунку, в банку відповіді не надали, лише вручили формальну виписку, згідно якої зазначено, що операції були вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, що насправді не відповідає дійсності та фактичним обставинам.

Звертає увагу на те, що ознайомившись з позовною заявою та додатками, які були надані позивачем до суду, Секрієру дізналася, що 25.06.2022 року на її ім`я було видано картку «Універсальна Gold» за № НОМЕР_1 . Згідно виписки з АТ КБ «Приватбанк», саме з цієї банківської картки 25.06.2022 року було здійснено переказ кредитних коштів в сумі 98131,93 грн., які просить Банк стягнути з неї.

Проте, вказану картку відповідачка не отримувала та не оформляла. Остання картка, яку вона отримувала у Приватбанку була за № НОМЕР_2 .

Таким чином, у суботу 25.06.2022 року, в той час коли відділення банку не працювали без її відома і дозволу, працівниками банку на її ім`я було оформлено та видано кредитну картку «Універсальна Gold» з якої цього ж дня були списані кредитні кошти невідомою особою на невідомий рахунок. Відповідно персональних даних таких як строк дії картки, номер картки, CVV-код відповідачка нікому не передавала, як і паролю до Приват24, оскільки таких даних вона не знала.

Представник АТ КБ «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи були повідомленні належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» - Назаренка С.М. про долучення та дослідження доказів, в якому просив апеляційний суд долучити до справи додаткові матеріали, які підтверджують позицію Банку у справі, а саме аудіозапис розмови ОСОБА_1 з працівником Банка, колегія суддів залишає без розгляду відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, в зв`язку з ненаданням доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , своїми діями сприяла розкриттю конфіденційної інформації, внаслідок чого стало незаконне списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» за договором банківського обслуговування, даний факт не заперечується відповідачкою.

Банк в позовній заяві зазначив, що 28 серпня 2008 року відповідач ОСОБА_1 шляхом власноручного підписання анкети-заяви приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».

На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100000,00 грн.

Також Банк вказував, що для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач 25.06.2022 отримала згідно з довідкою про видані картки кредитну картку номер - НОМЕР_3 , строк дії 06/26, тип Картка Універсальна GOLD.

Відповідно до виписки за договором відповідач з 2007 року по 31.12.2022 року користувалась карткою, сплачувала заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

Позивач стверджував, що відповідачка зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом систематично належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 22.02.2023 року за вищевказаним договором існує заборгованість, що складається з: 118224,59 грн, в тому числі: 96337,24 грн заборгованість за кредитом; 21887,35 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Судом першої інстанції встановлено, та вбачається з виписки по рахунку, яку надав Банк, у період 25.06.2022 року з картки відповідача № НОМЕР_3 здійснені списання у загальній сумі 98131,93 грн.

27.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до поліції із заявою про вчинення злочину, що невідома особа здійснила переказ грошових коштів в сумі 98131,93 грн. з її банківської картки на невідомий рахунок.

Даними витягу з ЄРДР підтверджується, що 28.06.2022 року за заявою ОСОБА_1 внесені відомості до ЄРДР за № 0000438 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме 25.06.2022 року близько 16:10 годин невідома особа перебуваючи у невстановленому місці шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, які знаходилися на рахунку банку «Приватбанк» в сумі 98131,96 грн, що належать громадянці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим завдала останній матеріального збитку.

27.06.2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до керівника Черкаського відділення № 2 про проведення службового (внутрішнього) розслідування щодо шахрайства по її рахунку, яке відбулося 25.06.2022 року, та просила дізнатися деталі про подальший рух коштів з її рахунку.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» (далі - Закон № 1591-ІХ) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Держателем платіжного інструменту є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1591-ІХ).

Згідно з п.п. 57, 42 ч. 1 ст. 1 Закону № 1591-ІХ платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі.

Відповідно до частин сьомої дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Суд першої інстанції встановив, що позивач не довів того, що відповідачка ОСОБА_1 свідомо сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, як вказано у відповіді на відзив від 19.01.2024 року, після звернення клієнта в банк про шахрайство, була проведена перевірка БОК та встановлено, що вхід, перед здійсненням сумнівних транзакцій був о 16:16:39 з типічного телефона та ІМЕІ клієнта. Змін акаунту Приват24 клієнта 25.06.2022 року не було. Блокування акаунту Приват24 було після проведення платежів та звернення клієнта в банк про шахрайство. Карту 25.06.2022 року 16:56:27 було заблоковано автоматично антифродом, оскільки були не типові операції по карті. Деталі роботи системи моніторингу ризикових операцій не розголошуються. Потім також було встановлено блокування по заявці з П24 12.07.2022 року.

Як вбачається з відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 27.06.2022 року Банком встановлено, що за картрахунком НОМЕР_4 25.06.2022 року було здійснено ряд операцій. Операції було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.

Отже, оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на перерахування коштів 25.06.2022 року у зазначеному розмірі, то і проценти як плата за користування цими коштами у розмірі 21887,35 грн. не повинні стягуватися, з огляду на те, що ОСОБА_1 кредитними коштами не користувалася.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідачка звернулася до правоохоронних органів.

Доводи апелянта відносно того, що саме дії відповідача, в порушення Умов та правил надання банківських послуг, призвели до несанкціонованого зняття коштів з її карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено конкретні обставини, які б підтверджували факт того, що відповідачка своїми діями сприяла розкриттю конфіденційної інформації, внаслідок чого стало незаконне списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки.

Встановивши факт звернення відповідача ОСОБА_1 до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була відсутня воля на вчинення такого перерахування коштів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2024 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді