Справа № 539/1043/25
Провадження № 2-з/539/4/2025
УХВАЛА
05 березня 2025 року Лубенський міськрайонний суд
в складі: головуючого судді Даценка В.М.,
з участю секретаря Шрейтер С.О.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лубни заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_2 , ТОВ «Авто-Ареал» та ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування транспортного засобу.
Позов мотивований тим, що йому на праві власності належав автомобіль марки Mercedes-Benz Е-200, 2010 року випуску. Цей автомобіль за підробленою довіреністю було продано ОСОБА_2 та в наступному перепродано ОСОБА_3 (шостий власник). Позивач вважає, що його порушене право підлягає відновленню шляхом визнання недійснимиою довіреності, договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного з ОСОБА_2 та витребування транспортного засобу у ОСОБА_3 .
Одночасно позивач подав заяву про забезпечення цього позову.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_3 дізнавшись про наявність предмету спору може зняти його з реєстрації і продати іншим особам, продати у вигляді запчастин або вивезти за межі України та передати іншим особам для подальшої експлуатації, тобто існують обставини, які вказують на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам, які можуть унеможливити захист його прав, без вжиття необхідних заходів.
На підставі вищевикладеного, заявник прохає:
- арештувати автомобіль марки «Mercedes-Benz Е-200», 2010 року випуску, колір чорний, тип ТЗ за призначенням: загальний, тип ТЗ за конструкцією: легковий, тип кузову: універсал, VIN-код: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- заборонити Регіональному сервісному центру ГСЦ МВС у Полтавській області до вступу рішення суду по вказаній справі в законну силу знімати вищевказаний автомобіль з реєстраційного обліку;
- до вступу рішення суду в законну силу передати даний автомобіль на зберігання ОСОБА_1 .
Сторони в судове засідання не викликались.
Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.
При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.
З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про забезпечення позову одночасно з поданням позову до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Ареал» та ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу транспортного засобу і витребування його з чужого незаконного володіння.
Разом з тим, ухвалою суду від 05.03.2025 поданий ОСОБА_1 вищевказаний позов було залишено без руху.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач не сплатив судовий збір в повному обсязі, при цьому суд звернув увагу на некоректно заявлені вимоги, в зв`язку з чим зміст позовної заяви підлягає уточненню, в тому рахунку щодо визначення підсудності.

Враховуючи такі мотиви суду, викладені в ухвалі про залишення позову без руху, неможливість наразі вирішити питання про відкриття провадження Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, суд не знаходить підстав і для забезпечення такого позову.

Крім того, суд вважає, що заявником не надано жодних доказів настання зазначених ним у заяві ризиків у зв`язку з незастосуванням забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість зняти автомобіля з реєстрації, його продажу іншим особам, або вивезення за межі України чи передання іншим особам для подальшої експлуатації, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, подана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко