Справа № 145/1906/24
Провадження №2/145/211/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» про усунення перешкод у користуванні майном. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , який був власником земельної ділянки площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0263 та яку він заповів позивачці. Вказана земельна ділянка була передана в оренду ТОВ «АГРО-ЕТАЛОН» за договором оренди землі № 160 від 12 жовтня 2006 року, речове право оренди було зареєстроване 27 липня 2018 року № 26847649, державна реєстрація договору оренди землі проведена 12 січня 2007 року. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2018 року було визнано за ОСОБА_3 право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На підставі даного рішення суду 19 липня 2018 року за ОСОБА_3 було зареєстровано речове право право власності на вказану ділянку, індексний № 26954133, а 28 грудня 2019 року зареєстровано право оренди відповідача на зазначену земельну ділянку за № 34967786 з строком закінчення дії 28 грудня 2068 року. 24 грудня 2019 року речове право право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «АГРО-ЕТАЛОН» було припинено. В подальшому постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року вищевказане рішення суду від 25 травня 2018 року було скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. 26 червня 2020 року речове право ОСОБА_3 на земельну ділянку було припинено. 17 липня 2020 року за позивачкою ОСОБА_1 було зареєстровано речове право право власності на вищевказану земельну ділянку внаслідок спадкування за заповітом, запис № 37376148. Таким чином відповідач використовує земельну ділянку належну позивачу незаконно.

У зв`язку з наведеним просить суд усунути їй перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0263 шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» вказаної земельної ділянки на її користь з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди за відповідачем, а також стягнути на її користь судові витрати.

На розгляд справи до суду позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку.

Представник позивача Близнюк В.В. при розгляді справи підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Лісниченко С.В. позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення.

Суд заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2018 року визнано за ОСОБА_3 право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

На підставі даного рішення суду 19 липня 2018 року за ОСОБА_3 було зареєстровано речове право право власності на вказану ділянку, індексний № 26954133, а 28 грудня 2019 року зареєстровано право оренди відповідача на зазначену земельну ділянку за № 34967786 з строком закінчення дії 28 грудня 2068 року.

24 грудня 2019 року речове право право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «АГРО-ЕТАЛОН» було припинено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року вищевказане рішення суду від 25 травня 2018 року було скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

26 червня 2020 року речове право ОСОБА_3 на земельну ділянку було припинено.

17 липня 2020 року за позивачкою ОСОБА_1 було зареєстровано речове право право власності на вищевказану земельну ділянку внаслідок спадкування за заповітом, запис № 37376148.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0263.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.06.2024 року, земельна ділянка площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0263 перебуває в оренді ТОВ «ЗАРВАНЕЦЬКЕ», право оренди земельної ділянки зареєстровано 28 грудня 2019 року за № 34967786 (а.с.21).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже однією з виключних підстав для витребування майна від добросовісного набувача є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно не з їхньої волі іншим шляхом, на що посилається позивачка.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 зроблено висновок, що:

«власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що право власника захищено безпосередньо законом та має на меті повернення у попереднє становище, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця), з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей, з огляду на вищенаведене суд вважає обгрунтованою та доведеною вимогу позивачки про витребування у відповідача земельної ділянки площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0263, тому така вимога підлягає задоволенню.

Вимога позивачки про скасування рішення державного реєстратора є неефективним способом захисту її прав як власника земельної ділянки, тому підстави для її задоволення відсутні.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» про усунення перешкод у користуванні майном, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 3,2548 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0263 шляхом витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» вказаної земельної ділянки її власнику ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАРВАНЕЦЬКЕ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 березня 2025 року.

Суддя Копилова Л. В.