Провадження № 2/201/365/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-3).

В обґрунтування позову зазначено, що 19.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 861536910.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

31.12.2020 додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників № 174 від 22.02.2022 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», де ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 861536910.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладеного договір факторингу № 20102022 у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 71 865, 19 грн., з яких: сума заборгованості по основному боргу 21999, 40 грн.; сума заборгованості по відсоткам 49865, 79 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 861536910 в розмірі 71865,19 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Заяви учасників процесу по суті справи.

13.01.2025 представником відповідача адвокатом Стрижаком Є.Ю. (діє на підставі ордеру від 03.12.2024), в порядку ст. 178 ЦПК України наданий відзив на позовну заяву (а.с. 70-82), в якому представник зазначив, що позивачем до матеріалів справи не долучено ані копії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ані копії Реєстру боржників №174 від 22.02.2022 до договору факторингу №28/1118-01, про які йде мова у т позовної заяви та на які посилається ТОВ «ФК ЄАПБ».

Також ТОВ «ФК «ЄАПБ»до матеріалів позовної заяви долучено копію додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 зі змісту якої, зокрема, вбачається, що сторони дійшли згоди викласти текст договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у новій редакції. При цьому, копія додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 позивачем долучена до позову без сторінок 6, 7, 8 та 9, що в свою чергу позбавляє можливості відповідача в повному обсязі проаналізувати зміст даного доказу, надати йому належної правової оцінки та зробити відповідні висновки.

Вважає, що ненадання позивачем саме первинного договору факторингу №28/1118-01, який укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» 28.11.2018 фактично позбавляє відповідача та суд можливості встановити, чи дійсно між сторонами цього договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов, предмета правочину, об`єму прав та обов`язків, строків дії договору, а також надати їм належну правову оцінку у співвідношенні із наданою до суду позивачем копією додаткової угоди, яка була укладена між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» № 26 від 31.12.2020.

Позивач у позові на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором № 861536910 від 19.08.2021 посилається на те, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якого відбулося первісне відступлення права вимоги за цим договором. Разом з тим, зі змісту вищезазначеного договору також вбачається, що право вимоги від первісного кредитора перейшло до нового кредитора з 28.11.2018, в той час як кредитний договір № 861536910 укладено 19.10.2021, тобто через три роки після укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.

Таким чином, предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 861536910 від 19.10.2021, що виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним кредитним договором, як ТОВ «Таліон плюс» так і в подальшому ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 до відповідача. Тобто, на момент укладення договору факторингу у позивача ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 .

Зауважує, що позивачем до матеріалів справи також не долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження оплати за договором факторингу про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018, в тому числі і за іншими договорами факторингу, на які посилається ТОВ «ФК «ЄАПБ»у своїй позовній заяві.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» у позовній заяві посилається на те, що основним доказом, який підтверджує наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 861536910 від 19.10.2021 є розрахунок цієї заборгованості станом на 31.08.2023. Проте розрахунок заборгованості від 31.08.2023 є внутрішнім документом фінансової установи та не є первинним документом, який оформлений у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі (а.с. 70-80).

15.01.2025 представником позивача Панкратовою Т.В. (діє на підставі довіреності від 05.12.2024) надана відповідь на відзив, яка подана у порядку ст. 179 ЦПК України (а.с. 86-94), в якій наполягав, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31.12.2020 Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників №174 від 22.02.2022 до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 861536910. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.

Таким чином, на підставі договору факторингу позивач одержав від попереднього кредитора право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується вищезазначеним договором факторингу та витягом з реєстру боржників.

Щодо переходу майбутнього права вимоги, то чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається договором факторингу, однак перехід права вимоги до боржників здійснюється за Реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення договору факторингу.

Щодо надання повного тексту первісного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.1.2018, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти вищезазначеним договором, оскільки не є стороною даного договору.

Тому позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до відповідача.

Розгляд справи просила проводити за відсутності представника позивача (а.с. 86-98).

21.01.2025 представником відповідача адвокатом Стрижаком Є.Ю. (діє на підставі ордеру від 03.12.2024), в порядку ст. 180 ЦПК Україні надані заперечення (а.с. 99-102), в яких останній зазначає, що пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив є необґрунтованими та такими, що не можуть бути прийнятими до уваги судом. Вважає, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує законність факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 861536910 від 19.10.2021 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ТОВ «ФК «ЄАПБ», у зв`язку з чим, в останнього у даній цивільній справі №205/11623/23 на сьогоднішній день відсутні будь-які законі права на стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № 861536910 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 19.10.2021.

Рух справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023, дану цивільну справі № 205/11623/23 передано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю (а.с. 35).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 29.04.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 42).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові та у відповіді на відзив просив справу розглядати без його участі.

03.12.2024 представником відповідача адвокатом Стрижаком Є.Ю. (діє на підставі ордеру від 03.12.2024) надано заяву про вступ у справу № 205/11623/23 з наданням можливості ознайомлення зі справою (а.с. 57-60).

05.12.2024 представником відповідача адвокатом Стрижаком Є.Ю. (діє на підставі ордеру від 03.12.2024) надано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 63-66).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 19.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 861536910, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на суму 22000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. зв. 5-8).

Згідно з п. 1.7. вищевказаного договору, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 18.11.2021 р.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022 у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Згідно з п. 2.1. вищевказаного договору факторингу згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Слід звернути увагу на те, що у наявному в матеріалах справи договорі факторингу № 20102022 від 20.10.2022 відсутні декілька сторінок (загалом договір містить 11.9 пунктів, а суду надано з 1 по 4.6 пункти), що унеможливлює в повному обсязі дослідити обставини, які мають значення для вирішення справи.

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01, згідно якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції (а.с. 9-11).

Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру права вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 861536910 від 19.10.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 загальна сума заборгованості складає 71865,19 грн. (а.с. 15).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Згідно з ч. 1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.

Надаючи оцінку наданим суду доказам, суд вважає, що кредитний договір № 861536910 від 19.10.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова» та ОСОБА_1 укладений у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства і між сторонами існують договірні відносини.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, та висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 914/868/17).

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Суд звертає увагу, що кредитний договір № 861536910 був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова» та ОСОБА_1 19.10.2021.

20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «Таліон плюс» у кредитних договорах, право грошової вимоги за якими останній отримав на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова», що входять до реєстру прав вимоги, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Таліон плюс» за цими кредитними договорами (а.с. 96-97).

Разом з тим, договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова» відступило право вимоги ТОВ «Таліон плюс», був укладений 28.11.2018 (а.с. 96-97), тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

В даному випадку суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Представник позивача у відповіді на відзив послався на те, що ним спрямовується до суду копія договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» № 28/1118-01 від 28.11.2018, натомість до суду була надана не повна редакція даного договору факторингу, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості повно та всебічно дослідити всі докази по справі, встановити досягнуті сторонами згоди щодо істотних умов, предмета правочину, об`єму прав та обов`язків, строків договору, чи індивідуалізовано належним чином предмет договору факторингу, тощо, а також надати їм належну оцінку.

Слід також зазначити, що право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові витрати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-якому передбаченому договором способі), клієнт відступає або зобов`язується відступити чинники своїх правових грошових вимог до третьої особи (боржника).

Після цього до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу можуть бути правові грошові вимоги, рядок платежу за якою настав (наявна вимога), а також правові вимоги, які виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактом може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018. у справі № 909/968/16, в якому суд дійшов висновку, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається ( стаття 515 ЦК України ).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошових вимог (як такого, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги ( стаття 1078 ЦК України ).

Методом укладення договору відступлення права вимоги є також передання такого права. Методом договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги боржника. При цесії правові вимоги можуть бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може виконуватися за плату.

Ціна договору факторингу більшим розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у другій кількості від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, виготовленої у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо правові вимоги відступаються «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а сторінка відносин регулюється загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норми заміни кредитора у зобов`язання (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядженні певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої ще договір. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтському фактору, не може розглядатися як плата за надану останню фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимог і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за якими передається.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами, зокрема платіжного доручення чи іншого документу, який би підтверджував факт оплати ТОВ «ФК ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, і як наслідок правомірності передачі такого права на підставі договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21, від 18 вересня 2023року у справі № 582/18/21).

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259,263-265-268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 04 березня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.