Справа № 585/3329/24
Номер провадження 2/585/34/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді - В.О. Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом Домашенко Дениса Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Домашенко Д.М., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить: 1. Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 1994 року по 09 жовтня 1997 року включно. 2. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.1997 р., реєстровий № 676. 3.Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені і документально підтверджені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що позивачка, ОСОБА_1 , народилась в с. Житнє Роменського району, з 1993 року постійно проживає у м. Ромни Сумської обл. Від шлюбу з ОСОБА_3 має дочку ОСОБА_4 , 1993 р.н. 18.08.1994 р. шлюб з ОСОБА_3 було розірвано. В листопаді 1994 році у ОСОБА_1 почалися стосунки з ОСОБА_2 . З грудня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дочкою почали спільно проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . На початку 1995 року почали разом проживати за адресою: АДРЕСА_3 . Влітку 1996 року переїхали в інший будинок за адресою: АДРЕСА_4 , де проживали близько одного року. З літа 1997 року разом проживали у будинку матері ОСОБА_1 ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_5 . В цьому ж будинку разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживав також двоюрідний брат позивачки, ОСОБА_6 . Після купівлі у вересні 1997 року квартири, сім`я почала проживати за адресою: АДРЕСА_6 . До жовтня 1997 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали як чоловік і дружина однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 10.10.1997 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. В цей час ОСОБА_1 була працевлаштована у Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 5, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а також разом ОСОБА_2 спільно вела підприємницьку діяльність на місцевому базарі. У травні 2001 року ОСОБА_2 без жодних пояснень залишив місце постійного проживання та зник на довгий час. Одразу після зникнення до ОСОБА_1 почали звертатися люди, від яких вона дізналась, що ОСОБА_2 винен їм кошти та зник. Протягом наступних кількох років ОСОБА_2 кілька разів з`являвся вночі в квартиру та телефонував дружині, повідомив, що має певні проблеми з кредиторами. Після чого дружина сказала повертатись додому та вирішувати проблеми із боргами, у відповідь на що він зник і більше не виходив на зв`язок. Будь-які спроби самостійно знайти ОСОБА_2 виявилися марними, а його місце проживання та перебування наразі невідомі. З моменту придбання квартири і по цей час усі рахунки для оплати комунальних послуг зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 , яка завжди самостійно оплачувала і оплачує комунальні послуги. Проте, реєстрація права власності відповідача на квартиру за один місяць до реєстрації шлюбу з позивачкою, хоч і під час спільного проживання з нею однією сім`єю, беручи до уваги невідоме місце перебування відповідача протягом тривалого проміжку часу, позбавляє позивачку можливості посилатися на презумпцію спільного майна подружжя відповідно до ст.ст. 60, 61, 74 СК України, призводить до правової невизначеності відносно її прав на спірне майно та відносно можливості розпорядження ним, у зв`язку з чим подано цю позовну заяву. При вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. Як було зазначено в описовій частині позовної заяви, позивачка від першого шлюбу має дочку. В листопаді 1994 році у позивачки почалися стосунки з відповідачем. З грудня 1994 року всі разом почали спільно проживати однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Напочатку 1995 року почали разом проживати за адресою: АДРЕСА_3 . Влітку 1996 року переїхали в інший будинок за адресою: АДРЕСА_4 , де проживали близько одного року. З літа 1997 року разом проживали у будинку матері позивачки за адресою: АДРЕСА_5 разом з матір`ю та двоюрідним братом позивачки. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільні доходи та витрати, постійно відвідували батьків один одного, допомагали їм, святкували родинні свята, спільно піклувались про доньку позивачки, як про спільну дитину, мають спільне фото. 02.09.1997 р. за спільні кошти придбали квартиру для спільного проживання як сім`ї, до якої переїхали, а через місяць після купівлі квартири, 10.10.1997 р., позивачка з відповідачем одружилися. У вказаній квартирі власними зусиллями та коштами зробили ремонт і втрьох проживали у ній до моменту зникнення відповідача у 2001 році. У постанові від 28.08.2019 р. у справі № 588/350/15-ц Верховний Суд, досліджуючи питання щодо доказування факту проживання однією сім`єю зазначив, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Доведення факту проживання осіб однією сім`єю здійснюється у загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством для доказування, а обставинами, які можуть свідчити про усталені відносини між особами, які притаманні подружжю, можуть бути, зокрема, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню, це: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач дійсно проживали разом, зокрема в будинку матері позивачки, а потім у власній квартирі, де зареєстровані і дотепер. А 10.10.1997 р., позивачка з відповідачем одружилися. Додатково підтвердити обставини спільного проживання позивачки з відповідачем як чоловіка та дружини однією сім`єю у період до реєстрації шлюбу, підтримання ними сімейно-шлюбних відносин, ведення спільного господарства, пов`язаність спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, - можуть також свідки, заяву про виклик яких включено до тексту позовної заяви. Таким чином, судом має бути визнаний факт спільного проживання позивачки з відповідачем, як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 1994 року по 09 жовтня 1997 року (до реєстрації шлюбу), а придбана відповідачем 02.09.1997 р. квартира АДРЕСА_1 має бути визнана судом спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який позивачка понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи станом на момент пред`явлення позову складається із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правову (правничу) допомогу у загальному розмірі і становить суму у розмірі 30 000,00 грн.

06 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі.

Ухвалою суду від 1 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

13 січня 2025 року, за клопотанням представника позивача, провадження у справі за позовом ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, в частині вимоги про встановлення факту спільного проживання, як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 1994 року по 09 жовтня 1997 року включно закрито.

24 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, забезпечила участь представника. 2 грудня 2024 року ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що підтримує заявлені вимоги і просить задоволити. Зазначила, що вони з відповідачем жили по квартирам, потім жили у с. Житнє в будинку її матері. Збирали гроші і придбали квартиру. До лютого 2001 року вони торгували на базарі. В лютому 2001 року вона стала працювати у школі, а ОСОБА_2 став зникати, не ночувати вдома, його стали шукати люди і казали що він винен гроші. З 1994 року по 2001 рік вони жили однією сім`єю, вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі, торгували на базарі, вели спільне господарство. Квартиру вони придбали здається за 600 доларів. Зареєстрували квартиру на відповідача, тому що там було двоє господарів - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . ОСОБА_8 їй рекомендував зареєструвати квартиру на неї. Договір оформляли на чоловіка, вона не змогла переступити через чоловіка. Договір оформляли у нотаріуса Проскурні Л. Вона і чоловік не були зареєстровані як підприємці. ОСОБА_2 востаннє вона бачила у Лебедині в 2005 році, він їй пропонував жити разом, тільки щоб не в м. Ромни. Перед війною вони їздили до матері чоловіка і питали де ОСОБА_2 , вона сказала що не знає де він. Свідків родичів чоловіка вона не клопотала викликати.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав суду пояснив, що позивач та відповідач мешкали як чоловік і дружина, у вересні 1997 року за спільні кошти було придбано квартиру і дане житло було зареєстроване за відовідачем. Через місяць, після придбання житла, вони уклали шлюб і з того часу перебувають у шлюбі. З 2001 року відповідач зник без повідомлення причин. Після того кілька разів з`являвся, але згодом перестав з`являтися. Позивач знає що відповідач десь живе і тому не зверталася до поліції для розшуку. На скільки йому відомо, позов про стягнення аліментів це не його довірительниці, так як позивачу з чуток стало відомо, що після проживання з нею, в нього була інша сім`я і дитина. Донька позивача не є рідною донькою ОСОБА_2 . У них спільних дітей не має. Також зазначив, що є роз`яснення як у справах за 1998 рік вирішуються позови до набрання чинності новим ЦК України, це придбання квартири за спільні кошти - покази свідків і таке інше, зокрема утримання житла в повному обсязі. Сторони одружилися через місяць після розірвання ОСОБА_1 попереднього шлюбу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 в судовому засіданні 02.12.2024 року суду пояснила, що вони з відповідач завжди були удвох, працювали, садили огород у ОСОБА_10 , жили по квартирам, разом виховували дочку. Квартиру купили через три роки, збирали гроші, торгували на базарі. Вони жили на трьох квартирах. На базарі знайомі посовітували їм квартиру, вона була у поганому стані, потребувала ремонту, вони там навіть топили дровами.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що ОСОБА_1 її мати, стосунки гарні. ОСОБА_2 знає, він був її відчим. Вони проживали втрьох однією сім`єю, вона називала його батьком. Вони були однією сім`єю, водили її до садочку, вони їздили до його бабусі. Вони з мамою допомагали ОСОБА_11 на базарі, вона пам`ятає що їздили також на базар у Червонозаводське. Вона пам`ятає ОСОБА_2 ще до того як пішла у школу. На фотографії вона із ОСОБА_2 це фото було зроблено здається в парку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_1 це його двоюрідна сестра, стосунки в них гарні. ОСОБА_2 він знає, стосунки з ним були також гарні. Він прийшов з військової служби у 1995 році, на той час вони вже жили спільно. Він навіть жив деякий час з ними в одному будинку у його опікуна. Вони жили добре до того часу поки не почалися фінансові проблеми. ОСОБА_12 що він залишався у своєї сестри ночувати, щоб сестру не лякали. Потій ховався і в нього були матеріальні проблеми. ОСОБА_2 був хорошою людиною. Коли він зник він питав у своїх знайомих про нього, проте ніхто нічого не повідомив. ОСОБА_1 як дружина і чоловік проживали, він знає десь із 1994 року, про це йому писала в армію його опікун. Вони спільно жили десь до 2001 року. Його опікуном була мама ОСОБА_13 і він жив з опікуном з дитинства. Він навчався у технікумі до 1993 року і після технікуму пішов у армію. ОСОБА_13 була до цього у шлюбі. Приблизно ОСОБА_13 і ОСОБА_14 жили у її матері десь в 1997-1998 роки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що з ОСОБА_1 вони були друзі, зараз стосунки не підтримують, тому що стали жити віддалік і перестали дружити. Вони познайомилися у 1995 році коли вони проживали по 1пров. Маліновськьго. Вони жили по сусідству, спілкувалися, жили сім`єю. ОСОБА_16 торгував на базарі, а ОСОБА_13 була дома з дитиною. Потім переїхали на вул. Залізничну, вона у них бувала в гостях, навіть бувала вже на квартирі яку вони придбали з ОСОБА_17 на базарі. Коли вони жили по 1 пров. Маліновського у шлюбі не були. З ОСОБА_18 у неї стосунки були нормальні.

Зі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Ромни та її батьками в свідоцтві записано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.15 зв.).

Зі свідоцтва про одруження, виданого 10.10.1997 року виконкомом Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області, вбачається, що 10.10.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб і після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_19 (а.с.16).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 02.09.1997 року є власником даної квартири ( а.с.17-18).

З договору купівлі продажу від 02.09.1997 року, вбачається, що ОСОБА_20 і ОСОБА_21 продали ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 12,2 кв.м., загальною площею 19,9 кв.м. продаж вчинено за 2339 грн., які покупець сплатив продавцям до підписання цього договору. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Проскурня Л.І. (а.с.19).

З трудової книжки серії НОМЕР_4 , складеної на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що 25.09.1991 року її було призначено на посаду вихователя ГПД в сш.№5 тимчасово, 01.09.1993 року було переведено на (постійну) посаду вихователя групи продовженого дня сш. №5 з 01.09.1993 року тимчасово на час відпустки ОСОБА_22 та 10.08.1999 року ОСОБА_1 була звільнена з посади вихователя групи продовженого дня у зв`язку з закінченням трудового договору по п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с.20-25).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 виданого повторно 20.06.1995 року Гришинським сільвиконком Роменського району Сумської обл. ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).

Як вбачається з книжки абонента ВАТ «Сумигаз» від 28.02.2006 року ОСОБА_1 є споживачем газу за адресою АДРЕСА_6 (а.с.27-30).

З договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення населення м. Ромни, від 17.06.2007 року вбачається, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_6 отримує послуги з водопостачання та водовідведення. В договорі зазначено, що кількість мешканців за вказаною адресою 2 (а.с.31).

Відповідно до договору № 40580 про надання послуг з газопостачання від 31.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем послуг АТ «Сумигаз» за адресою АДРЕСА_6 (а.с.32-33)

Як вбачається з книжки абонента ВАТ «Сумигаз» від 12.12.2003 року ОСОБА_1 є споживачем газу за адресою АДРЕСА_6 (а.с.34-36).

Відповідно до розрахункової книжки по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території ПП «Наш Дім» оплата за квартиру по АДРЕСА_6 з червня 2014 року по вересень 2014 року здійснювалась ОСОБА_2 та з жовтня 2014 року по червень 2015 року здійснювалась ОСОБА_1 (а.с.37-43).

17 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПП «Наш Дім» було підписано типовий договір про надання послуг по утриманню будинку і споруд та прибудинкових територій, предметом договору є квартира АДРЕСА_7 (а.с.50 зв.-51).

З розрахункової книжки по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території ПП «Наш Дім» вбачається, що оплату за квартиру по АДРЕСА_6 з червня 2019 року по травень 2020 року здійснювала ОСОБА_1 (а.с.44-50).

Як вбачається з розрахункової книжки по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території ПП «Наш Дім» оплата за квартиру по АДРЕСА_6 з липня 2017 року по травень 2018 року здійснювалась ОСОБА_1 (а.с.51 зв.- 57).

Відповідно до розрахункової книжки по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території ПП «Наш Дім» оплата за квартиру по АДРЕСА_6 з червня 2020 року по січень 2021 року здійснювалась ОСОБА_1 (а.с.57 зв-61).

З розрахункової книжки по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території ПП «Наш Дім» оплата за квартиру по АДРЕСА_6 з червня 2018 року по січень 2019 року здійснювалась ОСОБА_1 (а.с.62- 66 зв.).

Згідно довідки № 25 від 13.06.2024 року ПП «Наш Дім», за адресою АДРЕСА_6 відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_6 від 17.09.2014р. на ім`я ОСОБА_1 . Розмір заборгованості за даним рахунком станом на 01.06.2024р становить 41,79 грн. Інформацією про кількість та ПІБ зареєстрованих осіб за даною адресою не володіють (а.с.87).

З листа Міністерства юстиції України вбачається, що адвокату Домашенко Д. на його запит повідомляється, що питання щодо оголошення особи померлою, визнання особи безвісно відсутньою, а також щодо цивільної дієздатності осіб не належить до компетенції Мін`юсту (а.с.88).

Як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби України адвокату Домашенко Д. на його запит повідомляється, що інформація про перетинання державного кордону України стосовно громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інформацією з обмеженим доступом та буде надана на виконання відповідного судового рішення про її витребування (а.с.89-90).

Згідно відповіді Департаменту інформатизації МВС України адвокату Домашенко Д. на його запит повідомляється, що надати інформацію з ІАС стосовно гр. ОСОБА_2 не мають можливості, оскільки зазначена інформація не стосується особи з якою укладено договір про надання правової допомоги та містить в собі персональні данні (а.с.91-92).

Відповідно до листа Департаменту інформаціно - аналітичної підтримки адвокату Домашенко Д. на його запит повідомляється, що згідно з даними бази даних «Розшук» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», Інструкцію з формування та ведення якої затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 червня 2023 року № 534, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2023 року за № 1486/40542, ОСОБА_2 , 1968 р.н., у державному розшуку станом на 09.06.2024 не перебуває. Окремо інформують, що згідно з вищевказаною базою даних відносно ОСОБА_2 , 1968 р.н., наявна наступна інформація: 05.06.2002 року до інформаційного ресурсу внесено відомості про оголошення у державний розшук, як відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів. Орган, що здійснював розшук - Роменський районний відділ поліції ГУНП в Сумській області (ОРС № 5985 від 05.06.2002). Розшук припинено 16.10.2003 року у зв`язку із встановленням місцезнаходження; 16.10.2003 до інформаційного ресурсу внесено відомості про оголошення у державний розшук, як відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів. Орган, що здійснював розшук - Роменський районний відділ поліції ГУНП в Сумській області (ОРС № 24 від 01.10.2003). Розшук припинено 23.12.2003 у зв`язку із встановленням місцезнаходження. Щодо надання іншої інформації за запитом повідомляють, що запитувана інформація з обмеженим доступом та може бути надана за запитом суду (а.с.95-96).

З довідки ПП «Наш Дім» №21 від 04.06.2022 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_6 квартиронаймач ОСОБА_1 станом на 01.05.2024 року заборгованості по квартирі не має (а.с.99).

Відповідно до відповіді на запит ПП «Наш Дім» повідомляє адвокату Домашенко Д.М., що за адресою АДРЕСА_6 відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_6 від 17.09.2014 р. на ім`я ОСОБА_1 , розмір заборгованості за даним рахунком станом на 01.06.2024 р становить 41,79 гри ( сорок одна грн. 79 коп.) іпотечна заборгованість за травень м-ць 2024р). Інформацією про кількість та ПІБ зареєстрованих осіб за даною адресою не володіють (а.с.100).

З відповіді на адвокатський запит №12/06 від 12.06.2024 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» вбачається, що з 01.05.2022 точка обліку газифікованого об`єкту за адресою: АДРЕСА_6 була автоматично включена до Реєстру споживачів ТОВ«ГК «Нафтогаз України» з огляду на прийняття Міністерством енергетики України наказу «Про постачання природного газу побутовим споживачам» від 08.06.2022 № 198, згідно з яким ТОВ «ГК «Нафтогаз України» зобов`язане здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) та присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_7 , власником якого є ОСОБА_1 (а.с.101-102).

Згідно відповіді на адвокатський запит ОСОБА_23 КП «Міськводоканал» РМР, за адресою АДРЕСА_6 , надаються комунальні послуги: централізоване водопостачання та централізоване водовідведення. За вказаною адресою зареєстровано особовий рахунок НОМЕР_8 , 21 вересня 2023 року укладено договір на надання комунальних послуг між підприємством та споживачем ОСОБА_1 . За адресою водоспоживання зареєстровано 2 особи. Заборгованість відсутня (а.с.103).

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, згідно з даними, що містяться в реєстрі Роменської міської територіальної громади за адресою АДРЕСА_6 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.104).

З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.07.2024 року вбачається, що оціночна вартість квартири за адресою АДРЕСА_6 , загальною площею 19,90 кв.м. становить 269775,45 грн. (а.с.105-106).

Відповідно до ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1196072 від 04.07.2024 року адвокат Домашенко Д.М. на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженої законом на надання безоплатної правової допомоги №04/06 від 04.06.2024 року надає правничу допомогу ОСОБА_1 у Роменському міськрайонному суді Сумської області, Сумському апеляційному суді, Касаційному цивільному суді у складі Верховного (а.с.111).

Відповідно листа Державної прикордонної служби України, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 08.11.2017 року по 07.10.2024 року (станом на 10:20), в базі даних не виявлено (а.с.159).

З наданої Роменським відділом ДРАЦС у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції довідки № 585/3401/24/19526/2024 від 02.10.2024 року вбачається, що у Роменському відділі ДРАЦС у Роменському районі Сумської області Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції відсутні первинні та поновлені актові записи про державну реєстрацію зміни імені та державну реєстрацію смерті відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Перевірку наявності актових записів про державну реєстрацію зміни імені та державну реєстрацію смерті проведено за період з 01.01.2017 у тому числі і по поновлених актових записах (а.с.161).

Відповідно до довідки № 38427/52-2024 від 29.10.2024 року, виданої Роменським РВП ГУНП в Сумській області, останнім відомим місцезнаходженням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке стало додатково відомо в ході проведення усної розмови з дружиною останнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є АДРЕСА_6 . Звернень, стосовно зникнення безвісти гр. ОСОБА_2 до Роменського районного відділу поліції не надходило. Іншої інформації, щодо місцезнаходження або тривалого місця проживання гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 невідомо (а.с.162 зв.).

Вказане свідчить, що між сторонами склався спір з приводу набуття права власності, при вирішенні якого суд застосовує норми права, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, а саме: КпШС України, Закон України «Про власність»та ЦК Української РСР.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з п. 6 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України, Сімейний кодекс України буде регулювати відносини, які виникнуть починаючи з дна набрання ним чинності. Сімейний Кодекс України не має зворотної сили. Це означає, що він не може поширюватися на відносини, які виникли до цього моменту. Водночас Сімейний кодекс поширюватиметься на так звані триваючі відносини, тобто ті, які, виникнувши до набрання чинності, існуватимуть на час початку його дії.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказано: Звернути увагу судів на те,що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Керуючись ст. 58 Конституції України та п. 1 прикінцевих положень Сімейного кодексу України, п. 4 та п. 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, суд застосовує при визначенні правового статусу спірного майна положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року та Закону „Про власність", які діяли на час набуття у власність спірного майна.

Отже, до спірних правовідносини слід застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України та Закону України «Про власність», оскільки майно було придбано в час дії КпШС України (момент набуття квартири до укладення шлюбу) і ці обставини тривали до укладення шлюбу - 10 жовтня 1997 року.

Відповідно до ст. 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Час виникнення прав та обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачалося можливості набуття у спільну власність майна жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, а виникнення такого права стало можливим з 1 січня 2004 року, коли набрав чинності Сімейний кодекс України.

Кодекс про шлюб та сім`ю не передбачав інституту цивільного шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно із п.1 ст. 17 Закону України «Про власність».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Аналіз норм приписів чинного законодавства, яке регулює питання, пов`язані із здійсненням права власності та його захистом дає підстави вважати, що основним критерієм законності володіння майном є також джерело фінансування.

Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною 2 статті 112 ЦК Української РСР (1963 року) визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Враховуючи викладене, розглядаючи позови, пов`язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, п. 2 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про власність»).

Отже, станом на час виникнення та існування спірних правовідносини, вважалося, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим, під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, позивач має довести не лише обставини щодо факту спільного проживання, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 та у Постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17, провадження № 61-14555св18.

Таким чином, дослідивши матеріали справи судом було встановлено, що квартира, яку позивач просить визнати спільною сумісною власністю її з відповідачем ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі продажу від 02.09.1997 року належить ОСОБА_2 і придбана ним до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а отже є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

При визначенні правового статусу спірного майна суд застосовує положення Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року та Закону „Про власність", які діяли на час набуття у власність спірного майна, а саме станом на 02.09.1997 року.

Таким чином, під час вирішення спору, а саме визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 які начебто проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, квартири, придбаної ОСОБА_2 до укладення шлюбу, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці та здійснених ними внесків у придбання даного майна.

Тобто, сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання спільною сумісною власністю квартири АДРЕСА_1 . Тільки в разі доведення того, що на час придбання спірного майна позивач ОСОБА_1 здійснювала трудову діяльність, була працевлаштована та отримувала дохід, який нею було вкладено в конкретно визначеній сумі в придбання спірної квартири то право власності на частку в такому майні може бути визнано за нею в розмірі відповідному до розміру здійсненого нею фактичного внеску.

Також, суд вважає за необхідне зауважити, що доводи позивача, що вона проживала в спірній квартирі, сплачувала комунальні послуги, що рахунки за комунальні послуги виписані на її ім`я не є підставою вважати, що придбана ОСОБА_2 до укладення шлюбу квартира є спільною сумісною власністю подружжя та сплата комунальних послуг позивачем не є доказом здійсненого позивачем фактичним внеску в придбання даної квартири.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 6 березня 2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга