Справа №464/6205/23 Головуючий у 1 інстанції:Тімченко О.В.
Провадження №22-ц/811/1371/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Псярук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова в складі судді Тімченко О.В. від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок учинення кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 04 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок учинення кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 доларів США майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 року повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що рішення суду є необ`єктивним, упередженим та незаконним, а тому підлягає до скасування.

Зазначає, що правовою підставою для стягнення майнової та моральної шкоди із відповідачки на користь позивача був вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року, яким відповідачку визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 с. 15, ч. 3 ст. 190 КК України. Проте, ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 липня 2023 року вирок суду першої інстанції скасовано, на підставі ст. 49 КК України та відповідачку ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Виходячи із преюдиційності вироку суду першої інстанції та ухвали Львівського апеляційного суду, якою відповідачку було звільнено від кримінальної відповідальності із нереабілітуючих підстав, суд прийшов до висновку, що обставини незаконного отримання та присвоєння відповідачем грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США від позивача були беззаперечним фактом. В якості доказу суд прийняв фактично лише розписку надану відповідачкою позивачу, а також окремі документи щодо приймання-здачі будинку, надані представником позивача, які лише односторонньо відображали суть правовідносин у зв`язці ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - ОСББ «Вітерець». Суд визначив моральну шкоду, як сатисфакцію позивачу ОСОБА_2 у розмірі 5000 гривень. Звертає увагу, що в даному випадку ціна позову складає 10 000 доларів, що в гривневому еквіваленті складає 380 000 гривень. У відповідності до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2023 рік це 268 400 гривень), а тому дана справа не є малозначною, правовідносини, які у ній розглядаються, не є трудовими, відсутні умови, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, а тому не може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження. Зазначає, що відкриваючи провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд першої інстанції не було враховано ціни позову, значення справи для відповідача, обсяг та характер доказів у справі, думку відповідача щодо такого розгляду, оскільки такого взагалі не було залучено до справи, а тому і заперечень із його боку не поступало. Виходячи із вищевикладеного вважає, що суд неправомірно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, порушивши вимоги статей 19 та 274 ЦПК України. Зазначає, що розгляд справи судом першої інстанції без участі відповідача є грубим порушенням статі 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також статей 10 та 263 ЦПК України, оскільки відповідач у такий спосіб був позбавлений можливості захистити свої права та законні інтереси. А направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є недостатнім для того, щоб вважати повідомлення належним та врученим особі і отриманим особою. Зазначає, що суд не надав змоги спростувати доводи позивача, у зв`язку з чим не отримав цілого ряду фактичних даних, які б дали йому можливість прийняти законне та справедливе рішення. Вказує що грошові кошти у розмірі 10000 доларів США від позивача ОСОБА_3 отримувала. Але, поряд з тим вказувала, що діяла від імені ОСББ «Вітерець». Відтак, ці отримані кошти були вкладені по цільовому призначенні. Звертає увагу, що на час інкримінованих її дій існувала домовленість трьох осіб: ОСОБА_2 . ОСОБА_1 ОСББ «Вітерець». В цій зв`язці вона була лише посередником передачі грошових коштів від ОСОБА_2 до ОСББ «Вітерець», а тому в силу правовідносин, які між нами склалися, належним відповідачем по справі може бути лише ОСББ «Вітерець», а не вона. Вважає, що таким чином суд розглянув справу щодо неналежного відповідача, яким повинен був бути ОСББ «Вітерець», а вона повинна була бути залучена в якості третьої особи. З метою компенсації завдатку, сплаченого ОСОБА_2 за паркомісце № 2-9 у будинку АДРЕСА_1 , позивач від ОСББ «Вітерець» отримав два паркомісця на вулиці біля цієї будови, за користування якими не сплачує жодних коштів (Наказ № 4 від 30.07.2014 року).

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання про відкладення розгляду справи з підстав укладення договору з відповідачкою 3.03.2025 року та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, яке надійшло від адвоката Олексіва В.В., представника відповідачки, колегія суддів вважала безпідставним та відхилила. Так, стороною відповідача вдруге заявлено клопотання про відкладення розгляду справи. Вперше таке заявлене з підстав необхідності скористатися правовою допомогою. Таке судом ухвалою від 12.11.2024 року було задоволено та надано відповідачці час для того, щоб скористатися правовою допомогою. З листопада 2024 року у відповідачки було достатньо часу для укладення угоди з адвокатом для представництва її інтересів. Тому, укладення такого договору 3.03.2025 року та одночасно заявлення клопотання про відкладення розгляду справи з цих підстав слід вважати спрямоване на затягування розгляду справи та свідчить про зловживання процесуальними правами відповідачкою. Окрім цього, відповідачкою не наведено жодних причин своєї неявки у судове засідання, тому її неявку слід вважати безпідставною. Також, її представником не наведено жодних поважних причин неможливості ознайомлення з матеріалами справи 3 березня 2025 року у день укладення договору про надання правової допомоги, так як справа не є об`ємною та не потребує тривалого часу для ознайомлення з нею.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, а також кримінального провадження №464/4054/20 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, письмових пояснень представника позивачки, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.11, 1177 ЦК України, ст.ст. 247, 258,259,263-265 ЦПК України, та задовольняючи позов частково, виходив з того, що обвинувальним вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22 вересня 2022 року у справі № 464/4054/20, яким ОСОБА_1 (відповідача) визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, та в якій позивача визнано потерпілим, установлено наступне. Обвинувачена ОСОБА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном у великих розмірах, шляхом зловживання довірою, будучи представником ОСББ «Вітерець» (ЄДРПОУ 25261919), на початку червня 2013 року, перебуваючи у АДРЕСА_1 , зустрілась з ОСОБА_4 , який на підставі нотаріально посвідченої довіреності ВСІ №770333 представляв інтереси ОСОБА_2 , та запропонувала ОСОБА_4 придбати для ОСОБА_2 паркомісце на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 , розташованому над підземним паркінгом. Окрім того, ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_4 , що вартість паркомісця, розташованого на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 , становить 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 159860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, а в разі наміру ОСОБА_2 придбати таке паркомісце, останньому необхідно сплатити аванс за обране ним паркомісце в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень. У подальшому, з відома та згоди ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , будучи введеним в оману та не підозрюючи про справжні наміри ОСОБА_1 , не ставлячи під сумнів слова останньої, 20.06.2013, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень, які належали ОСОБА_2 , в рахунок авансу оплати за паркомісце № 2-9 в будинку АДРЕСА_1 . Того ж дня, 20.06.2013 ОСОБА_1 з метою приховання свого злочинного наміру на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 в розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 159860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, написала та підписала розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень, в рахунок авансу оплати за паркомісце № 2-9 в будинку АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_1 , з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними щодо заволодіння шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_2 на загальну суму 159860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, що відповідно до примітки 3 до ст.185 КК України у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на момент вчинення злочину та становить великий розмір. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, вирок суду першої інстанції скасовано, на підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Окрім судових рішень, указане підтверджується розпискою відповідача від 20 червня 2013 року. Про указане також свідчать наступні докази: висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами судової почеркознавчої експертизи від 17 жовтня 2019 року, лист голови ОСББ «Мальовниче-1» від 21 березня 2022 року, лист Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 07 листопада 2018 року, заява про вчинення кримінального правопорушення від 10 вересня 2018 року, листом Департаменту державного архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 08 листопада 2018 року, актом приймання-передачі з балансу на баланс цокольного поверху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 23 грудня 2013 року, інвентаризаційною справою на житловий будинок за даною адресою, показаннями у судовому засіданні при розгляді кримінального провадження потерпілих ОСОБА_2 (позивача), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , попереджених про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань згідно із ст.384 КК України.Суд виходив з того, що оскільки відповідач у результаті кримінального правопорушення заволодів коштами позивача у розмірі 10000 доларів США, докази повернення таких відсутні, а тому вимоги позову про стягнення таких є підставними. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц). Суд вважає, що сам факт вчинення відповідачем протиправних відносно позивача дій є достатнім та безумовним свідченням пережитих моральних страждань. З урахуванням глибини, характеру та обсягу душевних страждань адекватний розмір сатисфакції становитиме 5000 грн. Даний висновок відповідатиме таким загальним засадам цивільного судочинства як справедливості, добросовісності та розумності. Розмір 100000 грн моральної шкоди за встановлених обставин є завищеним, неспівмірним та жодним чином не доведеним.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону; обставини, які суд вважав встановленими доведені, однак судом порушено норми процесуального закону при розгляді справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, відтакрішення суду підлягає скасуванню.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок учинення кримінального правопорушення, в якій просив :

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошову суму заподіяних майнових збитків у розмірі 10 000 доларів США.

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , компенсацію заподіяної моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Позов обґрунтований тим, що судовим вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22.09.2022 року ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0003662 було визнано винною та засуджено за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 рік. Крім того, на неї були покладені обов`язки, які передбачені ст.76 КК України (судова справа №464/4054/20). За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона, маючи умисел на заволодіння чужим майном у великих розмірах, шляхом зловживання довірою, будучи представником ОСББ «Вітерець», на початку червня 2013 року, перебуваючи у АДРЕСА_1 зустрілась із ОСОБА_4 , який на підставі нотаріально посвідченої довіреності ВІС №770333 представляв інтереси ОСОБА_2 та запропонувала ОСОБА_4 придбати для ОСОБА_2 паркомісце на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 , розташованому над підземним паркінгом. Окрім того. ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_4 що вартість паркомісця, розташованого на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 , становить 20000 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на червень 2013 року становило 159860 грн., а в разі наміру ОСОБА_3 придбати таке паркомісце, останньому необхідно було сплатити аванс за обране ним паркомісце в сумі 10000 доларів США, що гідно курсу НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 грн. У подальшому з відома та згоди ОСОБА_2 , ОСОБА_4 будучи введеним в оману та не підозрюючи справжні наміри ОСОБА_1 , не ставлячи під сумнів слова останньої 20.06.2013 року, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 тисяч доларів США, що згідно курсу НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 грн. які належали ОСОБА_2 в рахунок авансу оплати за паркомісце №2-9 в будинку АДРЕСА_1 . 20.06.2013 року ОСОБА_1 з метою приховання свого злочинного наміру на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 в розмірі 20000 доларів США, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, написала та підписала розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 10000 долара США, в рахунок авансу оплати за паркомісце АДРЕСА_3 . Звертає увагу, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 27.07.2023 року вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 скасовано. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.15. ч.3 ст 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 190 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Обвинуваченій ОСОБА_1 колегією суддів апеляційного суду було роз`яснено що застосування до неї положень ст. 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності. Констатовано, що обвинуваченою ОСОБА_1 на початку червня 2013 року вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15.ч.3 ст.190 КК України. Ухвала апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні набрала законної сили 27.07.2023. Зазначає, що факти викладені у вироці Сихівського районного суду м.Львова та в ухвалі Львівського апеляційного суду про закриття кримінального провадження за нереабілітуючою підставою є преюдиціальними. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 було визнано потерпілою особою. Злочинними діями ОСОБА_1 . ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди на суму 10000 доларів США та моральної шкоди. Розмір майнової шкоди на вказану суму доведено вищевказаними судовими рішеннями. Потерпілим кошти передавалися обвинуваченій у валюті, тому з врахуванням правової позиції висловленої ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р., стягнення суми боргу, а відповідно заподіяної злочином шкоди, слід здійснювати за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення. Зазначає, що спричинення ОСОБА_2 моральної шкоди полягає в моральних переживаннях та душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок вчинення стосовно нього шахрайських дій та заподіянні йому майнової шкоди на суму у розмірі 10000 доларів США. Водночас, у такий спосіб принижено його честь та гідність. Моральні переживання у нього також пов`язані з його усвідомленням факту втрати такої суми грошей, адже дану суму коштів йому не було повернуто. Водночас, він усвідомлює, що є утриманцем сім`ї і така ситуація позбавила його можливості використати ці кошти на свою сім`ю. Внаслідок кримінального правопорушення позивач переніс стресову ситуацію, зазнав тривалих негативних емоцій. Слід вказати, що хвилювання та негативні емоції у ОСОБА_2 є до сьогоднішнього дня, він періодично неспокійно почувається, відчуває глибоку душевну та психологічну травму, його переслідує почуття тривоги та приниженості як особистості. Позивач вимушений був понести незаплановані витрати на неодноразові поїздки з м.Києва у м.Львів та назад, зазнав нервового стресу, витратив багато часу у зв`язку з необхідністю звертатись до правоохоронних органів, участі у слідчих діях, явки до суду для захисту своїх прав. Усі ці обставини, вимагали від ОСОБА_2 додаткових зусиль для організації свого життя та можливості заняття звичними справами. Враховуючи характер і тривалість страждань, вважає, що розмір спричиненої ОСОБА_2 моральної шкоди становить 100000 грн. Вважає, що визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності у питанні вини відповідача, були підстави у позивача правомірного звернення до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_1 і саме вона має нести відповідальність за завдану позивачем майнову та моральну шкоду. Вироком суду та ухвалою про закриття кримінального провадження звільнення особи від кримінальної відповідальності встановлено, що, внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу було заподіяно майнову шкоду в розмірі 10000 доларів США і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Звертає увагу, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, позивач враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення та виходячи з міркувань розумності та справедливості, позивач вважав за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_2 в сумі 100000 грн. з врахуванням наведених мотивів її заподіяння, а також ступеню понесених моральних страждань, і вважав, що саме такий розмір є належним і достатнім відшкодуванням перенесених моральних страждань.

В силу ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. (ст.ст.1166, 1167 ЦК України).

Обвинувальним вироком Сихівського районного суду м.Львова від 22 вересня 2022 року у справі № 464/4054/20, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України та встановлено, що обвинувачена ОСОБА_1 , маючи умисел на заволодіння чужим майном у великих розмірах, шляхом зловживання довірою, будучи представником ОСББ «Вітерець» (), на початку червня 2013 року, перебуваючи у АДРЕСА_1 , зустрілась з ОСОБА_4 , який на підставі нотаріально посвідченої довіреності ВСІ №770333 представляв інтереси ОСОБА_2 , та запропонувала ОСОБА_4 придбати для ОСОБА_2 паркомісце на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 , розташованому над підземним паркінгом. Окрім того, ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_4 , що вартість паркомісця, розташованого на цокольному поверсі будинку АДРЕСА_1 , становить 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 159860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, а в разі наміру ОСОБА_2 придбати таке паркомісце, останньому необхідно сплатити аванс за обране ним паркомісце в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень. У подальшому, з відома та згоди ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , будучи введеним в оману та не підозрюючи про справжні наміри ОСОБА_1 , не ставлячи під сумнів слова останньої, 20.06.2013, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень, які належали ОСОБА_2 , в рахунок авансу оплати за паркомісце № 2-9 в будинку АДРЕСА_1 . Того ж дня, 20.06.2013 року ОСОБА_1 з метою приховання свого злочинного наміру на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 в розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 159860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, створюючи видимість виконання взятих на себе зобов`язань, написала та підписала розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, що згідно з курсом НБ України станом на червень 2013 року становило 79930 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять) гривень, в рахунок авансу оплати за паркомісце № 2-9 в будинку АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_1 , з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними щодо заволодіння шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_2 на загальну суму 159860 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень, що відповідно до примітки 3 до ст.185 КК України у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на момент вчинення злочину та становить великий розмір(а.с.4-8).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, яка є чинною, не оскаржувалася та набрала законної сили, вирок суду першої інстанції скасовано та на підставі ст.49 КК України звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.15, ч.3 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України (а.с.9-11).

Оскільки ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили, відповідно до ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню факт учинення відповідачкою кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України та заволодіння нею грошовими коштами позивача у розмірі 10 000 доларів США, оскільки відповідачку звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави.

Доказів повернення коштів відповідачкою не надано.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки відповідачка у результаті кримінального правопорушення заволоділа коштами позивача у розмірі 10000 доларів США, докази повернення таких відсутні, а тому вимоги позову про стягнення таких є підставними.

Згідно з статтею 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також, колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань позивача, внаслідок протиправних, кримінально караних дій відносно нього у розмірі 5 000 грн.

Так, слід вказати, що позивач є потерпілим від злочину стосовно нього. Був злочинно, раптово, обманним шляхом позбавлений свої власності (грошових коштів) у великому розмірі, протягом тривалого не може користуватися своїми коштами та реалізовувати свої життєві плани, бажання, обмежений у їх реалізації. Внаслідок цього протягом тривалого часу терпить незручності, відчуває хвилювання, переживання, стрес.

Беручи уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції по суті правильно задовольнив позов частково, однак при цьому порушив норми процесуального закону при розгляді справи.

Згідно частині 1 статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України (в редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі) спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За правилами частини шостої статті 19 ЦПК України (у вищевказаній редакції) малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із змісту ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 21 вересня 2023 року вбачається, що суд вважав справу малозначною в силу закону, а тому в силу статті 274 ЦПК України вирішив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження.

Такий висновок слід вважати помилковим з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн. 00 коп.

Ціна позову у даній справі становить 465 600 гривень, тобто перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент відкриття провадження у справі (268 400 грн.).

Таким чином, ця справа не є малозначною в силу закону.

Відтак, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не врахував ціну позову та помилково визнав дану справу справою незначної складності, яку слід було розглядати в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, яким слідстягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 доларів США майнової шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 04 квітня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок учинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 доларів США майнової шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 березня 2025 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : Н.П. Крайник

М.М. Шандра