Провадження № 2/161/786/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Новак Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Самолюка В. В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представниці відповідачки Сидун О. С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом адвоката Самолюка Василя Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів.

В обґрунтування позову вказує, що на утриманні позивача перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір?ю якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір?ю якого є ОСОБА_2 , а також дружина ОСОБА_2 до досягнення дитиною трирічного віку.

Виплати по аліментах позивача на утримання дітей та дружини до досягнення трирічного віку становлять 3/4 від його доходів.

Водночас, у жовтні 2024 року погіршилось самопочуття батьків позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є пенсіонерами.

Зокрема, ОСОБА_8 захворіла на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, церебральний атеросклероз, змішану енцелопатію І ступеня, змішаний зоб ІІ ступеня. Батько позивача ОСОБА_7 з огляду на похилий вік страждає на відчуття задишки при незначному фізичному навантаженні, біль в правому коліні.

Вважає, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають зменшенню з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 підлягають зменшенню з 1/4 частки до 1/6 частки заробітку (доходу) боржника, що в сукупності становитиме 1/2 (50 відсотків) від його заробітку (доходу).

Ухвалою суду від 02.12.2024 справу було прийнято до розгляду та прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.12.2024 на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 обгрунтований тим, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів понесення ним матеріальних затрат на лікування батьків, погіршення його матеріального стану через хвороби батьків. Вказує, що позивач має у власності нерухоме майно, офіційно працевлаштований. Просила в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Самолюк В.В. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представниця адвокатка Сидун О.С. позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час судового засідання.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що судовим наказом від 19 червня 2018 року, винесеним Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/8312/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 30 травня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

На підставі вказаного судового наказу відкрите виконавче провадження №56940880, яке перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (а.с.6).

Судовим наказом від 18 квітня 2024 року, винесеним Любомльським районним судом Волинської області у справі №163/915/24 з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 16 квітня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

На підставі вказаного судового наказу відкрите виконавче провадження №75226051, яке перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (а.с.8).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 26 липня 2024 року у справі №163/1256/24 з позивача на користь ОСОБА_2 на її утримання стягнуто аліменти у розмірі 1/4 заробітку боржника починаючи з 3 червня 2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12-13).

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист та відкрите виконавче провадження № 76078613, яке перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (а.с.10-11).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За частиною сьомою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним і в зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 678/13/17, Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач, як платник аліментів, в позовній заяві, як на підставу таких змін відповідно до ст.192 СК України, покликався на зміну матеріального стану, погіршення стану здоров`я його батьків.

Відповідно довідки про доходи від 14.02.2025 №49/43/22/01-2025, ОСОБА_1 працює в Управлінні поліції охорони у Волинській області загальна сума доходу за період з 01.01.2024 по 31.01.2025 без урахування аліментів становить 57 510,95 грн, а усього 175 130,82 грн.

В той же час, із наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що дохід позивача у вигляді грошового забезпечення збільшився, оскільки з довідки про доходи ОСОБА_1 за період з червня 2023 по травень 2024 отримав загальний дохід в розмірі 339783,15 грн, без урахування аліментів 296569,53 грн (а.с. 39).

Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що матеріальний стан позивача на день звернення до суду з позовом не тільки не погіршився, а навпаки покращився.

Позивач вказує, що у жовтні 2024 року погіршилось самопочуття батьків позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є пенсіонерами.

Матір - ОСОБА_8 хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, церебральний атеросклероз, змішану енцелопатію І ступеня, змішаний зоб ІІ ступеня, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.10.2024 (а.с.15).

Батько - ОСОБА_7 страждає на відчуття задишки при незначному фізичному навантаженні, біль в правому коліні, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 29.10.2024 (а.с.17).

Згідно рентгенографії обох колінних суглобів КП «луцька ЦРЛ» ОСОБА_7 винесено висновок: ДОА лівого колінного суглобу 2 ст. ДОА правого колінного суглобу 3 ст, стороннє тіло металевої щільності.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 19.02.2025 ОСОБА_7 встановлено діагноз: артроз обох суглобів.

Згідно поданої довідки КП «Луцької міської дитячої поліклініки», їх син - ОСОБА_5 має діагноз: атопічний дерматит, отримує лікування.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 теж хворіє, встановлено діагноз: вогнищевий міокардіофіброз, тахікардія, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста КП «Волинської обласної клінічної лікарні Волинської обласної ради» від 27.02.2025.

Отже, стосовно посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають батьки, які хворіють та потребують матеріальної допомоги, яку позивач їм надає, то суд не визнає слушними доводи позивача в цій частині для застосування ч. 1 ст. 192 СК України: вочевидь похилий вік та стан здоров`я батьків позивача вимагає надання допомоги й матеріального утримання, втім, позивач не надав доказів про ті фактичні витрати, які він поніс та несе у зв`язку з обов`язком утримувати батьків та його виконання, доказів проходження такого лікування, а відтак і витрат на це лікування матеріли справи не містять, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач не надав доказів на підтвердження зміни матеріального стану чи сімейного стану порівняно з тим, які були у нього на час ухвалення рішення судом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, що надало би змогу дійти до висновку про неможливість виконання ним батьківського обов`язку в частині, визначеній судом.

Крім того, суд зазначає, що витрати позивача на сплату аліментів, розмір яких на переконання позивача у сукупності є занадто великим, не є однозначною підставою для зменшення розміру аліментів.

А тому, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами обставини справи щодо зміни його матеріального стану, матеріалами справи підтверджується, що позивач офіційно працевлаштований, працює та отримує заробітну плату, а також добровільно сплачує аліменти, що не свідчить про незадовільний матеріальний стан позивача.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 27, ч. 1 ст. 34, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст.ст. 275, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову адвоката Самолюка Василя Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 05.03.2025.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області А.В. Олексюк