ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/415/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1023/24 Категорія: 307000000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Карпенко О.В.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним та за зустрічним позовом - Білозірська сільська рада,

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2024 року (у складі судді Суходольського О.М.) в справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білозірської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Білозірської сільської ради про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 , який є батьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце смерті - Менська виправна колонія.

В будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 проживав з моменту свого народження до січня 2018 року, із перервою на період з серпня 1981 року по травень 1993 року, коли проходив навчання та службу в Збройних силах за межами України.

ОСОБА_1 зазначав, що фактично прийняв спадщину, оскільки, на час смерті батька він постійно мешкав за адресою місця реєстрації проживання останнього.

Після смерті ОСОБА_3 в Черкаській районній державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 10/2020. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

04.11.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Черкаської районної державної нотаріальної контори з проханням роз`яснити порядок оформлення спадщини після смерті його батька, на що завідувачем Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. надано роз`яснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, померлим ОСОБА_3 не зареєстровано право власності на вказане майно, а отже відсутній склад спадкового майна.

Вказував, що за свого життя ОСОБА_3 заповіт не склав, тому окрім сина до спадкоємців першої черги цієї спадщини за законом належить також донька - відповідач ОСОБА_2 , яка в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини (смерті батька) із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, за останнім місцем проживання батька згідно відомостей довідки Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 24.01.2014 № 257 зареєстрована не була та не проживала.

Враховуючи неможливість реалізувати свої спадкові права, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_3 .

Відповідачем ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов до ОСОБА_1 та Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на частину спадкового майна. Зустрічний позов обґрунтовано тими ж обставинами щодо родинних відносин сторін з померлим батьком ОСОБА_3 та наявністю після смерті останнього спадкового майна у вигляді 1/2 частини спірного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка є рідною дочкою померлого ОСОБА_3 та вказує, що вона згідно закону має право на частину спадкового майна, яке складається з частини домоволодіння, тобто фактично це 1/4 частина від усього будинку, на яку ОСОБА_2 просить визнати право власності, так як із своїм рідним братом - первісним позивачем ОСОБА_1 вони вже тривалий час не можуть домовитись щодо розподілу спадщини.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Суд мотивував прийняте рішення тим, що право на спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 мають обидва спадкоємці померлого: як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 , як рідні діти померлого, в рівних частках, по 1/2 кожному відповідно до закону.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 , а позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд не застосував позовну давність до вимог позивача за зустрічним позовом, оскільки порушення права ОСОБА_2 мало місце у 2015 році та строк позовної давності сплинув у квітні 2018 року.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було подано клопотання про витребування з Черкаського районного суду Черкаської області матеріалів цивільної справи № 707/327/15-ц для повного та всебічного розгляду даної справи та встановлення фактичних обставин, пов`язаних із застосуванням позовної давності.

04.02.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу первісного позивача залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 - без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.05.1964 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками у свідоцтві вказані: мати - ОСОБА_4 , батько - ОСОБА_3 .

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що спадкодавець помер в 1998 році, застосуванню підлягає Цивільний кодекс УРСР 1963 року.

Переглядаючи спір по суті, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до норм ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Крім того, ст. 531 ЦК УРСР 1963 року до числа спадкоємців за законом віднесено непрацездатних осіб, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкування.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 257 від 24.01.2014, за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахується 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті, крім померлого, ніхто не зареєстрований. Інша 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 . На даній частині житлового будинку на момент смерті ОСОБА_3 зареєстровані: ОСОБА_4 , син - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_5 (а.с. 12).

Також з наявних матеріалів справи вбачається, що 16.01.2020 первісний позивач звернувся до Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз?яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

ОСОБА_2 в своїй зустрічній позовній заяві зазначала, що згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 є донькою померлого ОСОБА_3 , а тому має всі підстави отримати 1/2 частину спадщини після смерті батька.

04.07.2024 ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_3 06.07.2024 нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема з підстав відсутності складу спадкового майна, оскільки будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано за померлим (а.с.149).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не застосував позовну давність до вимог позивача за зустрічним позовом.

Щодо строків позовної давності суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, зазначив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, оскільки, вважають, що вони мали та мають право на спадщину після смерті їх батька, як спадкоємці першої черги за законом.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Крім того, ні положеннями ЦК УРСР 1963 року, ні чинним ЦК України не визначені граничні строки для оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця, який її прийняв, права на спадщину, адже і за положенням ст. 548 ЦК УРСР , і за положенням ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Апеляційний суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20), де зазначено, що: «за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні». Аналогічний висновок викладений і у наступних постановах, зокрема у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 543/994/17.

Таким чином, на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про пропуск ОСОБА_2 строків позовної давності є необґрунтованими.

Щодо заявленого клопотання скаржника ОСОБА_1 про витребування з Черкаського районного суду Черкаської області матеріалів цивільної справи № 707/327/15-ц для дослідження, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, зазначаються у мотивувальні частині рішення (пункт 1 частини четвертої статті 265 ЦПК України), а рішення суду у цивільній справі, яку просив витребувати скаржник, є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та з ними можливо ознайомитись і без витребування матеріалів справи.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що клопотання про витребування матеріалів цивільної справи № 707/327/15-ц в суді першої інстанції під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявлялось.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17 вказано, що: "Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень."

Скаржником, у поданому до апеляційного суду клопотанні, не наведено поважних причин, що унеможливлювали подання такого клопотання до суду першої інстанції під час розгляду справи.

Таким чином, підстави для задоволення клопотання про витребування з Черкаського районного суду Черкаської області матеріалів цивільної справи № 707/327/15-ц відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком, до якого дійшов суд першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали до суду обґрунтовані доводи та докази того, що вони прийняли спадщину після смерті свого батька, а тому право на спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мають обидва спадкоємці померлого - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як рідні діти померлого, в рівних частках, по 1/2 кожному згідно закону.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.В. Карпенко