Дата документу 25.02.2025 Справа № 331/727/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/727/24 Головуючий у І інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/338/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Рижова Михайла Григоровича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - мати, ОСОБА_1 , про стягнення витрат на поховання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_1 , про стягнення витрат на поховання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняв його малолітній син ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його мати - ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 зазначала, що саме вона понесла всі витрати на поховання померлого в сумі 19220 гривень.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовилась відшкодовувати ці витрати позивачу.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_3 просила суд

Стягнути на її користь з ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , витрати на поховання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 19220 грн. Також просила стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року позов задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2024 року задоволено заяву законного представника неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рижова М.Г. про перегляд заочного рішення, зазначене рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10 січня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 витрати на поховання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13930,50 грн, судовий збір - у розмірі 877,86 грн та витрати на професійну правничу допомогу - в розмірі 1087,18 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 825,90 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рижова М.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 рокув частині задоволення позову та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову. Також просиить стягнути з позивача судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу - в розмірі 8000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги статус відповідача - малолітньої дитини, який на момент смерті свого батька був восьмирічною дитиною, а на момент подання нею позову йому виповнилося лише дев`ять років. ОСОБА_2 в силу закону має лише часткову цивільну дієздатність, будь-якого власного доходу (заробітку) він не має та не може мати, оскільки в силу свого дев`ятирічного віку йому заборонено займатись трудовою діяльністю. Відповідач не наділений правом та можливістю виступати як виконавець волевиявлення померлого та/або особи, яка зобов`язалася поховати померлого (у розумінні приписів Закону №1102-IV), наведеними вище нормами законодавства України йому заборонено виступати в якості суб`єкта, якому надано повноваження щодо укладення відповідного договору - замовлення на організацію та проведення поховання свого померлого батька, оскільки такий правочин не є дрібним побутовим правочином. Відповідно у ОСОБА_2 відсутній й відповідний обов`язок, у тому числі й у вигляді відшкодування витрат на поховання.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечує проти її доводів, посилаючись на висновок, викладений у постанові ВС від 02 листопада 2021 року у справі № 409/656/19, зазначає, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем померлого, тому повинен відшкодувати позивачу витрати на поховання батька; просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Також просить стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Кара Р.Т. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та адвокат Кравченко О.П. наполягали на задоволені апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та відмові в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є його малолітній син ОСОБА_2 , законним представником якого є його мати - ОСОБА_1 , в силу вимог ст. 1232 ЦК України, з неї слід стягнути витрати на поховання ОСОБА_4 , яких зазнала сестра померлого - ОСОБА_3 .

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 ..

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 5/12 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право на спадкування за законом перейшло до сина померлого спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини від імені якого звернулася його мати - ОСОБА_1

04 січня 2024 року приватним нотаріусом ЗМНО Носенко Ю.А. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 5/12 часток житлового будинку № 13 з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, опис об`єкта: А - житловий будинок, загальною площею 117,0 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м.; Ж, И - вбиральні; Е - гараж; Б, 3 - сараї; № 1, № 6 - паркани; № 5 - водопровід, № 3 - зливна яма, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які належали спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савельєвим Є.О. 25 грудня 1996 року за реєстровим № 3666, дублікат якого виданий державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву Кибальною Т.М. 07 вересня 2023 року за реєстровим № 1-145, що належало ОСОБА_5 , матері спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого на 1/2 (одну другу) частку у спадщині був її син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Право власності на 5/24 (п`ять двадцять четвертих) часток житлового будинку підлягає державній реєстрації».

Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи №3/2023, заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В.П., після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (частина перша статті 1232 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (чч. 1-2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ч. 3. ст. 25 ЦК України, у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право:

1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини.

Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Статтею 11 ЗУ «Про поховання та похоронну справу» встановлено, що поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.

Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно зі статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. (чч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про поховання та похоронну справу»)

Апеляційний суд встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, колегія суддів зауважує, що вона входить до кола осіб, визначених ст. 11 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», які здійснюють поховання померлого.

Разом з тим, син померлого, який прийняв спадщину, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою дитиною. На момент смерті батька йому виповнилося 8 повних років, а на момент звернення до суду з позовом - 9 років. Тобто ОСОБА_2 є особою, яка набула лише часткової дієздатності.

ОСОБА_1 , з якої позивач просила стягнути витрати на поховання брата, є колишньою дружиною ОСОБА_4 , тому в силу закону вона не є особою, зобов`язаною здійснити поховання.

Тобто, обов`язок поховати померлого покладається на його близьких родичів, у тому числі, на його сестру, а малолітній син померлого ОСОБА_2 , в силу свого віку та наявності в нього лише часткової цивільної дієздатності не наділений правом та можливістю виступати виконавцем волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, він не може виступати суб`єктом, наділеним правом на звернення до сільського голови, ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання, тому, відповідно, він і не набув здатності відповідати за такими зобов`язаннями.

Посилання представника позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 409/656/19, є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається не є подібними.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Разом з тим, такі доводи сторони позивача є необґрунтованими, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини. Так, у справі № 409/656/19 позивач, не будучи родичем померлого, здійснила поховання і звернулась до суду з позовом до спадкоємця померлого, якому виповнилося майже 16 років.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про їх законність та обґрунтованість, адже ОСОБА_6 хоч і є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , проте є малолітнім, в силу положень ст. 31 ЦК України, має тільки часткову цивільну дієздатність, тому не може набувати зобов`язань у цивільно-правових відносинах, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рижова М.Г.слід частково задовольнити, підставі ст. 376 ЦПК України, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

За правилами розподілу судових витрат, що визначені ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки новою постановою апеляційний суд відмовляє в задоволенні позову, частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Рижова М.Г., вона має право на відшкодування їй судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 726,72 грн та за подання заяви про перегляд заочного рішення - в розмірі 484,48 грн, що разом складає 1211,20 грн, які слід стягнути з позивача.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

В обґрунтування витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Рижов М.Г. надав копію договору про надання правничої допомоги від 27.07.2024, акт прийому-передачі наданих послуг від 27.09.2024, відповідно до якого адвокат надав клієнту такі послуги: підготовка та подання заяви про перегляд заочного рішення та відзиву на позовну заяву. Вартість послуг складає 8000 грн.

Враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги малозначність справи, враховуючи принцип розумності та співмірності, колегія суддів доходить висновку про доцільність відшкодування витрат, понесених відповідачем на правову допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 3000 грн, оскільки докази фактично понесених витрат саме в заявленому розмірі не є неминучими, отже, відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу саме у визначеному адвокатом відповідача розмірі.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відшкодування витрат на правову допомогу, яких зазнала Харитонова Н.С. упродовж розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій,в розмірі 3000 грн забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Рижова Михайла Григоровича - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року- скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_3 до малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - мати, ОСОБА_1 , про стягнення витрат на поховання - відмовити.»

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу адвоката у цій справі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Разом стягнути: 4211 (чотири тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: