РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1789/24

Провадження № 2/293/140/2025

03 березня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Ничипорук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ :

І. Короткий зміст позовних вимог

30.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в особі керівника Романенка М.Е. через систему «Електронний суд» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , за змістом якої просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №101606674 від 21.03.2021, в розмірі 23 000 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 умови укладеного кредитного договору не виконує, а також на те, що ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги договору. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23 000,00 грн; з яких 5 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 000,00 грн - заборгованість за відсотками.

ІІ. Процедура та позиції сторін

02.01.2025 суд відкрив провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 10 год. 30 хв. 03.02.2025. Залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (а.с.90).

17.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.98-115).

28.01.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с.119-138) та клопотання про витребування доказів (а.с.139-146).

03.02.2025 сторони в судове засідання не з`явились. У позовній заяві та відповіді на відзив представник позивача просить розглядати справу без участі представника ТОВ «Діджи Фінанс». У разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача просить провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення (а.с.12, 133).

Відповідач та третя особа причини неявки до суду не повідомили. Відповідач подала до суду відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Про день та час розгляду справи в суді повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.96).

03.02.2025 суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів, розгляд справи відклав на 12:00 год. 03.03.2025 (а.с.148).

07.02.2025 представник позивача Романенко М.Е. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позов просить задовольнити в повному обсязі (а.с.153-155).

18.02.2025 та 20.02.2025 АТ «Державний ощадний банк» надіслав до суду інформацію згідно ухвали від 03.02.2025 (а.с.156-161).

03.03.2025 сторони в судове засідання не з`явились. У матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи у відсутності представника банку. Відповідач та третя особа причини неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно вимог частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частина 2 статті 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У пунктах 5, 6 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

21.03.2021 між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредитний №101606674, відповідно до пункту 1.2 якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, строком на 15 днів з 21.03.2021 року (пункт 1.3 кредитного договору), з терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 05.04.2021, з процентною ставкою за користування кредитом 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 4,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.1.)(а.с.48).

За змістом пунктів 6.1, 7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан" та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (пункт 6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункт 6.5 договору) (а.с.54).

Відповідно до пункту 2.3.1 пролонгація строку кредитування може відбутись на пільгових або стандартних базових умовах. Розділ 2.3.2 договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 ЦПК України, і яка(і) полягає(ють) у:

а) здійсненні платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно пункту 2.3.1.1 Договору та розділу 6 правил;

б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування визначеного згідно пункту 1.3, пункту 2.3.1.1, пункту 2.3.1.2 Договору.

Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно пункту 1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений пунктом 1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Зміни умов договору разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення(актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком (а.с.50).

Відповідно до графіку платежів до кредитного договору від 21.03.2021 №101606674 встановлено дату платежу 05.04.2021, до сплати: кредит в сумі 5000,00 грн, комісія за надання кредиту в сумі 0,00 грн, проценти в сумі 3000,00 грн, а всього разом 8000,00 грн (а.с.56).

Відповідно до платіжного доручення від 21.03.2021 №26141119 ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу на його картковий рахунок 5000,00 грн (а.с. 59).

Відповідно до наданої анкети-заяви на кредит №101606674 від 21.03.2021, зазначена хронологія дій щодо укладення кредитного договору (а.с.17-18).

23.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №03Т, відповідно до якого фактор (ТОВ «Мілоан») передав у повному обсязі, а ТОВ «Діджи фінанс» прийняло у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору за кредитними договорами, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором №101606674 від 21.03.2021, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до цього договору(а.с.21, 28-41).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, який зазначений в позовній заяві, борг ОСОБА_1 перед ТОВ «Діджи фінанс» становить 23 000,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками 18000,00 грн.

У відзиві відповідач заперечує факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, оскільки позивачем не доведено існування веб-сайту, зазначеного в позові, реєстрацію відповідача на вказаному сайті, отримання ним ідентифікатора для підписання електронного кредитного договору (підписання договору відповідач заперечує), позивачем не доведено факт перерахування відповідачу коштів.

Крім того відповідач зазначає, що сума нарахованих відсотків не є адекватною та співмірною сумі кредиту в 5000 грн. і суперечить принципам розумності та добросовісності.

У відповіді на відзив представник позивача наводить докази укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та відповідачем із використанням одноразового пароля. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № від 21.03.2021, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL:https//miloan.ua/. У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договору. Договір укладений в електронній формі між сторонами має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. До аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та у справі №524/5556/19 від 12.01.2021.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що якщо він не згодний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Відповідач не спростував розрахунок заборгованості та власного розрахунку наявної заборгованості не надав.

Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця, у зв`язку з чим ТОВ «Діджи фінанси» не володіє оригіналами первинних документів, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Представник позивача зазначає, що відповідно до умов вищевказаного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті та реквізитами платіжної картки, вказаної клієнтом.

При укладенні кредитного договору, клієнтом власноруч було зазначено реквізити платіжної банківської картки № НОМЕР_1 , на яку і було перераховано кредитні кошти.

Оскільки дана картка видана АТ «Державний ощадний банк України» представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме: наявності у ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписки по ньому період з 21.03.2021 по 24.03.2021.

АТ «Державний ощадний банк України» на виконання вимог ухвали повідомив, що в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітована банківська платіжна картка № НОМЕР_3 та наявний діючий банківський рахунок відкритий 08.07.2016 для обслуговування якого емітована платіжна картка.

Згідно виписки за поточними рахунками клієнта за період з 21.03.2021 по 24.03.2024 вбачається, що на картковий рахунок клієнта 22.03.2021 здійснено зарахування 5 000 грн.

Тобто судом достовірно встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. У договорі були узгоджені всі істотні умови, у тому числі строки повернення кредиту, сплату процентів та комісії. При цьому ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю надавши відповідачці кредит в розмірі 5 000 грн. Крім того, копією платіжного доручення підтверджено перерахування відповідачу кредитних коштів, натомість, відповідачем не спростовано факту отримання нею кредиту у розмірі 5 000,00 грн., отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором строкових платежів.

Частиною 1статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, то суд зазначає наступне.

Пункту 1.5.2 кредитного договору №101606674 від 21.03.2021 передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 4,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як вказувалося вище, відповідно до пункту 1.4 кредитного договору №101606674 від 21.03.2021 термін повернення кредиту визначено 05.04.2021.

В пункті 2 додатку № 1 «Графік розрахунків» до кредитного договору №103751721 від 24.03.2021 вказано, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунку у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту, позичальник доручає Товариству самостійно оновити графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані Графіку в особистому кабінеті позичальника.

Проте, позивачем не надано суду доказів щодо продовження строку кредитного договору №101606674 від 21.03.2021 у відповідності до пункту 2.3.1 договору, зміни процентної ставки чи оновлення Графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 18 000,00 грн.

Крім того, позивачем до позовної заяви не долучено детального розрахунку нарахування прострочених процентів у розмірі 18000,00 грн., у позовній заяві не обґрунтовано відповідно до яких саме умов договору їх нараховано, а посилання позивача на те, що такий розмір заборгованості по сплаті процентів був переданий від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування таких процентів та суперечить наведеним вище положенням пункту 1.5.2 кредитного договору та додатку № 1 «Графік розрахунків».

Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку кредитування в період з 21.03.2021 по 05.04.2021 в розмірі 3 000,00 грн., що відповідає положенням як статті 1048 ЦК України та пункту 1.5.2 кредитного договору №101606674 від 21.03.2021 та додатку №1 «Графік розрахунків» до вказаного кредитного договору.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 8000,00 гривні, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 3000,00 грн.

V. Розподіл судових витрат

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Згідно частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2статті 141 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Діджи фінанси» понесло витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді в розмірі 6000,00 грн, що підтверджується договором №42649746 про надання правничої допомоги від 01.08.2024, актом на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) та детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В. необхідних для надання правничої (правової)допомоги за позовом ТОВ «Діджи фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.43-47, 15,25).

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог зі сплати судового збору - у розмірі 842,51 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2086,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором №101606674 від 21.03.2021 у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 842 (вісімсот сорок дві) гривні 51 копійки судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та 2086 (дві тисячі вісімдесят шість) гривень 80 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», , місцезнаходження:07406, Київська область, м.Бровари, вул.Симона Петлюри, 21/1, , ел.пошта:

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 ,

Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

третя особа:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», , місцезнаходження:м. Київ, вул. Багговутівська, буд.17-21.

Повне рішення складено та підписано 06.03.2025

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО