Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/778/25
Провадження № 2/670/492/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Мусієнко М.Б.

за участю секретаря судового засідання Ліневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2025 до Віньковецького районного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_1 , у якому позивач просить стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягненням сином двадцятитрирічного віку за умови, що він буде продовжувати навчання, та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп.

Позовні вимоги мотивує таким. Між позивачкою та ОСОБА_2 10.08.2000 укладено шлюб, який рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.10.2018 розірвано. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 , який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

На сьогодні ОСОБА_4 є повнолітнім та навчається у Міжрегіональній Академії управління персоналом (Інститут комп`ютерно-інформаційних технологій та дизайну) на І курсі. Зазначає, що син навчається за денною формою (державне замовлення) та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. На навчання сина позивач несе витрати, пов`язані з оплатою за гуртожиток, проїздом до місця навчання, купівлею продуктів харчування, зошитів, підручників, ноутбуку тощо.

Заробітньої плати позивачки не вистачає, оскільки вона є невисокою і не дасть можливості синові отримати вищу освіту. Відповідач, який є військовослужбовцем, надавав матеріальну допомогу на утримання сина, однак, уже вісім місяців його місцезнаходження невідоме.

Зазначає, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12.07.2018 набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Ухвалою від 21.11.2025 відкрито провадження у справі, цивільну справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Клопотання про витребування доказів задоволено. Витребувано інформацію про джерела та суми доходів, нарахованих фізичній особі, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також загальну суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, стосовно відповідача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 шляхом формування відповідного запиту. Призначено проведення судового засідання щодо розгляду справи по суті 09.12.2025, в яке викликано учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 09.12.2025 не з`явилася, однак, подала письмову заяву, якою просила долучити до матеріалів справи письмові докази та проводити розгляд справи без її участі, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Потапов О.О. у судове 09.12.2025 не з`явився, однак, подав письмову заяву, якою просив долучити до матеріалів справи докази надання правничої допомоги та проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання 09.12.2025 не з`явився, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.11.2007, актовий запис № 84 (а.п. 4).

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.10.2018 у справі 670/339/18 шлюб, зареєстрований 10 серпня 2000 року Віньковецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 27 між ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , розірвано. Рішення набрало законної сили 24.11.2018 (а.п. 6, 7).

Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 від 09.04.2019 ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », актовий запис № 7 (а.п. 12).

Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 755 від 02.05.2025 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 5).

ОСОБА_4 навчається у Міжрегіональній Академії управління персоналом (Інститут комп`ютерно-інформаційних технологій та дизайну) на І курсі, денна форма навчання. Термін навчання з 01.09.2025 по 31.08.2029 (а.п. 15).

З угоди на проживання в гуртожитку МАУП від 25.08.2025 вбачається, що ОСОБА_4 проживає у кімнаті № НОМЕР_4 гуртожитку № НОМЕР_5 і таке проживання є платним (а.п. 16).

Платіжні інструкції, що містяться в матеріалах справи, підтверджують фактичні витрати, пов`язані з проживанням у зазначеному гуртожитку (а.п. 17-20).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору у ОСОБА_4 за період з січня 2025 по вересень 2025 доходи відсутні (а.п. 21).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.11.2025 ОСОБА_4 не має у власності та не користується будь-яким нерухомим майном (а.п. 22).

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_8 та за період з 05 травня 2025 року по 31 жовтня 2025 року її дохід склав 23483 грн 87 коп. (а.п. 27).

Квитанції, долучені позивачкою до матеріалів справи, свідчать про здійснення витрат на продукти харчування, побутові витрати за місцем навчання ОСОБА_4 у місті Києві (а.п. 23, 24, 98-100).

Відповідно до довідок про обстеження КНП «Віньковецький центр первинної медико-санітарної дпопомоги» Віньковецької селищної ради ОСОБА_4 хворів у вересні 2024 року та листопаді 2025 року (а.п. 25, 26).

Довідка від 07.03.2025 № 4784/1312/577 (форма № 5) свідчить про те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі з 31.01.2025 (а.п. 13).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000737 вбачається, що ОСОБА_2 15.03.2025 зник безвісти під час виконання бойового завдання. Місце знаходження ОСОБА_2 на даний час не встановлено (а.п. 14).

Відповідно до відповіді № 2031313 від 21.11.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року відповідач отримував дохід у запитуваний період часу як військовослужбовець (а.п. 33).

Копію кредитного договору № від 02.07.2025, укладеного ОСОБА_3 , та платіжні документи, що свідчать про погашення боргу за таким договором, суд до уваги не бере, оскільки вони не стосуються предмету спору та не свідчать про здійснення витрат у зв`язку з навчанням сина ОСОБА_4 (а.п. 79-97).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов`язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу.

Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пунктів 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що підставою для сплати аліментів на навчання є досягнення дитиною повноліття, факт продовження навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» покликаний визначити правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин,не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Цивільна правоздатність особи - це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України).

Отже за військовослужбовцями, які зникли безвісти, залишаються усі їхні цивільні, сімейні та майнові права до моменту, коли буде встановлено, що вони померли (загинули) або оголошено їх померлими (загиблими) у судовому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (Порядок).

Згідно з п. 3 вказаного Порядку за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Отже, за відповідачем за місцем військової служби зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років (Постанова ВС від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 провадження № 61-16005св20).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досяг двадцяти трьох років, продовжує навчання, не працює. Він є студентом денної форми навчання, доходу не отримує. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_4 можливості працевлаштуватися та одержувати дохід, у зв`язку із чим він потребує матеріальної допомоги. Витрати у зв`язку з навчанням суд вважає доведеними.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення сином навчання або до досягнення ним двадцяти трьох років, що забезпечить йому рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Отже, за подання даної позовної заяви слід сплатити судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

08.11.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Потаповим О.О. укладено договір про надання правничої допомоги (а.п. 103-105).

Платіжна інструкція від 14.11.2025 свідчить про понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп. (а.п. 28).

З огляду на умови договору про надання правничої допомоги та інші докази понесених витрат, суд дійшов висновку, що у цій справі витрати на правничу допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного, керуючись cт. 182, 191, 199-201 СК України, ст. 12, 81, 133, 141, 263-265, 352, 354-355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 18.11.2025 до закінчення сином навчання чи до досягнення ним двадцяти трьох років у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Мар`яна МУСІЄНКО