Справа № 461/4145/24 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3835/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивача Каращука Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2024 року в складі судді Мироненко Л.Д., повний текст якого складений 27.11.2024, у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України, за учасю третьої особи Державної казначейської служби України, про визнання протиправним дій, рішень, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

21 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України, в якому просив визнати протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 року №775 про примусове відчуження майна, в частині проведення примусового відчуження легкового автомобіля марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2 та легкового автомобіля Skoda Roomster, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 ; визнати протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України щодо видачі (вилучення, передачі) військовій частині НОМЕР_1 легкового автомобіля марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2 легкового автомобіля Skoda Roomster, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 ; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та Львівської митниці Державної митної служби України, які полягають у тому, що військовою частиною НОМЕР_1 і Львівською митницею Державної митної служби України, було видано акт б/н про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року, в частині здійснення примусового відчуження такого майна (з дотриманням пункту 4 частини першої ст. 8 та ст. 23 Закону України Про правовий режим воєнного стану), власником якого є зберігач - Державна митна служба України, в особі Львівської митниці: легкові автомобілі торгової марки - BMW X3, р/н НОМЕР_4 , кузов НОМЕР_2 , рік випуску 2011, та Skoda Roomster, р/н LA GTI1980, кузов НОМЕР_3 , рік випуску 2007; визнати протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України і військової частини НОМЕР_1 , які полягають у тому, що Львівською митницею було складено і затверджено, а військовою частиною НОМЕР_1 було підписано накладну (вимогу) №ЛЬВІМ22-807032018ппв/з 51468/214 від 17.08.2022 року, в частині передачі відправником - м/п « ІНФОРМАЦІЯ_1 », отримувачу - в/ч НОМЕР_1 , легкового автомобіля торгової марки Skoda Roomster, кузов НОМЕР_3 , рік випуску 2007; визнати протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України і військової частини НОМЕР_5 , які полягають у тому, що Львівською митницею було складено і затверджено, а військовою частиною НОМЕР_1 було підписано накладну (вимогу) №ЛЬВІМ8пв/з 51469/213 від 17.08.2022 року, в частині передачі відправником - м/п « ІНФОРМАЦІЯ_1 », отримувачу - в/ч НОМЕР_1 , легкового автомобіля торгової марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2 ; стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України та з військової частини НОМЕР_1 , на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рахунок Державного бюджету України в якості відшкодування заподіяних матеріальних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля BMW X3, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2 у розмірі 226 642 грн. 97 коп.; стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України та з військової частини НОМЕР_1 , солідарно, на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рахунок Державного бюджету України, 50 000 гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, внаслідок яких належні йому автомобілі були незаконно відчужені; стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України та з військової частини НОМЕР_1 , солідарно на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати.

Вимоги обгрунтовано тим, що 02.07.2022 року він ввіз на митний пост Рава-Руська Львівської митниці Держмитслужби два легкові автомобілі - марки BMW та Skoda, які належали йому на праві приватної власності відповідно до укладених ним договорів купівлі-продажу. Вказані автомобілі 02.07.2022 передані позивачем на зберігання до Львівської митниці, з метою їх подальшого ввезення на територію України та розмитнення у встановленому законом порядку. Зазначав, що ним формально визначено вартість переданих на зберігання транспортних засобів в уніфікованих митних деклараціях, за рекомендацією представників Львіської митниці, що не відображає дійсної вартості автомобілів. Позивач зазначає, що вказані автомобілі не були об`єктами порушення митних правил та фактично не були ввезені на митну територію України, а перебували на тимчасовому платному зберіганні Львівської митниці. Відносно нього будь-яких постанов чи протоколів про порушення митних правил не складалось. Також вказує, що згідно актів оглядів транспортних засобів належний йому автомобіль BMW мав деякі зафіксовані в акті пошкодження. Крім того, у вказаному акті зазначено: колір транспортного засобу сірий. Натомість автомобіль Skoda при передачі на зберігання пошкоджень не мав.

Бразас Рамунас стверджує, що в подальшому, згідно акту про примусове відчуження або вилучення майна та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , вказані транспортні засоби відчужені на користь військової частини НОМЕР_1 . Про зазначений факт йому було повідомлено лише через 3 місяці після такого відчуження.

Позивач також зазначає, що на адвокатський запит його представника отримано відповідь від військової частини НОМЕР_1 , згідно якої відповідач підтвердив, що автомобілі перебувають в його розпорядженні та використовуються для потреб у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Вважаючи відчуження автомобілів протиправним, він звернувся до військової частини НОМЕР_1 з претензією та вимогою, в яких просив повернути йому неправомірно відчуженні транспортні засоби.

За результатами розгляду вказаних претензії та вимоги, його повідомлено про прийняття рішення щодо повернення примусово відчужених у нього транспортних засобів. В подальшому, йому фактично повернуто транспортні засоби. Проте, він виявив що один із автомобілів пошкоджено, зокрема, на автомобілі BMW Х3 змінено лакофарбове покриття та виявлено непрацюючий двигун. Автомобіль Skoda Roomster передано без пошкоджень.

Згідно із висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW Х3, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, становить 226642,97 грн. без ПДВ.

Позивач також зазначає, що безпідставна передача митним органом транспортного засобу потягла за собою позбавлення можливості позивачу користуватися своїм майном, що змусило останнього залучити додаткові ресурси та сили для пошуку правової допомоги в Україні, призвело до додаткових витрат, а також змусило ініціювати судовий процес для отримання відшкодування матеріальної шкоди. Все це в сукупності негативно відобразилися на його емоційному стані, викликало хвилювання та стрес, а також порушило звичний ритм життя. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 литопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Львівської митниці Державної митної служби України щодо передачі військовій частині НОМЕР_1 легкових автомобілів марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2 та марки Skoda Roomster, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 .

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), за рахунок бюджетних асигнувань, 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Львівської митниці Державної митної служби України на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про визнання протиправними рішень, дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення оскаржив відповідач Львівська митниця, вважає, що висновки суду не відповідають чинному законодавству та Конституції України.

Зазначає, що Львівська митниця не є особою, наділеною будь якими повноваженнями в процедурах примусового відчуження чи вилучення майна згідно із Законом України від 17.05.2012 №4765-VI «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Згідно із ч.1 статті 4 вказаного Закону, примусове відчуження або вилучення майна з зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням війського командування, погодженого відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською Державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Частиною 3 статті 10 Закону №4765-VI передбачено, що оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна, а також оплата витрат з оцінки майна, яке відчужується, здійснюється військовим командуванням, органом, що прийняв рішення про таке відчуження або вилучення, за рахунок коштів державного бюджету.

Зазначає, що рішення про примусове відчудження майна, його погодження та безпосереднє виконання (складення акту та, відповідно саме примусове відчуження) здійснювалось не Львівською митницею, а іншими особами, а саме, наказ видано командиром віськової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №775 «Про примусове відчуження майна»; його погодження здійснено начальником Курахівської районної військової адміністрації; Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 складено представником військової частини НОМЕР_1 О.І. Герасимом.

Таким чином, наголошує, що Львівська митниця не мала повноважень на вчинення будь-яких дій щодо примусового відчуження майна та таких дій фактично не вчиняла. Більше того, сама дана процедура є примусовою, й не передбачає ані згоди власника на це, ані особи, у якої майно перебуває на зберіганні.

Щодо стягнення моральної шкоди з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь громадянина Литовської Республіки ОСОБА_2 5000 грн., в якості відкшодування моральної шкоди, то вказує на те, що судом першої інстанції не наведено причинно-наслідкового зв`язку між діями Львівської митниці та моральними стражданнями ОСОБА_2 .

Суд не надав обгрунтованого розрахунку суми в розмірі 5000 грн., яку постановив стягнути. Окрім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, які були спричинені діями чи бездіяльністю посадових осіб Львівської митниці.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2024 року в частині задоволених вимог щодо Львівської митниці, прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до Львівської митниці у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Каращук Ю.І., висловив свої заперечення. Вважає, що в апелянта не було підстав для передачі належних громадянину Литви автомобілів, оскільки на виконання п.4 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №68/2022 створено Львівську обласну військову адміністрацію. Тому рішення щодо примусового вилучення чи відчуження транспорту на території Львівської області мало б бути погоджене Львівською ОВА. Таким чином, не військова частина НОМЕР_1 , не Курахівська військова адімністрація не є уповноваженими органами, які приймають рішення про примусове відчуження транспортних засобів у громадян, підприємств, установ та оргнізацій на території Львівської області. Наказ про примусове відчуження у позивача транспортних засобів був виданий всупереч передбаченим законом повноваженням, наданим, зокрема, військовим адміністраціям та військовим частинам в умовах правового режиму воєнного стану, і тому примусове відчуження у позивача автомоблів за таким наказом відбулось з порушенням встановленої законом процедури. У даному випадку, Львівська митниця повина була надати військовій частині аргументовану відповідь про необхідність дотримання законної процедури відчуження транспортних засобів, вказавши на недоліки наказу. Додає, що позивач не перебував на території України на момент відчуження його траснпортних засобів та навіть не повідомлявся про факт відчуження. Причиною заподіяння позивачу моральної шкоди є виконання апелянтом протиправного наказу про примусове відчуження автомоіблів, який був ухвалений з порушенням вимог закону, тому не створював юридичних наслідків, на які він спрямований. Внаслідок спільних дій апелянта та військової частини, позивач на тривалий час втратив своє майно і в подальшому повернув його зі значними пошкодженнями, зазнавши матеріальних збитків. Просить в задоволенні апеляційної скарги Львівської митниці відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Каращука Ю.І. на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційну скаргу Львівської митниці необхідно залишити без задоволення виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог до Львівської митниці, суд своє рішення обгрунтовував тим, що належні позивачу легкові автомобілі не підлягали примусовому відчуженню на потреби Збройних Сил України, оскільки власником такого майна був іноземець - громадянин Литви, а також транспортні засоби мали реєстраційні номери іншої держави. При цьому вказав на те, що чинне законодавство України з приводу примусового відчуження майна в умовах воєнного стану поширюється лише на громадян України, оскільки саме вони підлягають мобілізації.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що внаслідок оскаржених позивачем дій та рішень відповідача Львівської митниці, які визнаються судом протиправними, позивачу було заподіяно моральної шкоди. Протиправні дій та рішення відповідача викликали у позивача негативні емоції, зокрема останній був змушений за захистом своїх порушених прав звертатись за правовою допомогою в Україні.

Виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що належною та достатньою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди є 5000 (п`ять тисяч) грн., і саме вказана сума підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу протиправними діями та рішеннями органів державної влади України.

Зважаючи на те, що Львівська митниця оскаржує судове рішення лише в частині задоволених вимог, відповідно рішення суду першої інстанції в інішій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що легковий автомобіль марки BMW, модель Х3, VIN: НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2022, б/н, укладеного між Lopez Mathieu та позивачем. Згідно вказаного договору, позивач придбав вказаний транспортний засіб за ціною 10950 євро.

Легковий автомобіль марки Skoda модель Roomster, VIN: НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, б/н, укладеного між Gerstenberger Thomas та позивачем. Згідно вказаного договору, позивач придбав транспортний засіб за 2800 євро.

02.07.2022 автомобілі марки BMW, модель Х3, VIN: НОМЕР_2 та марки Skoda модель Roomster, VIN: НОМЕР_3 були передані Бразас Рамунас на зберігання до Львівської митниці, що підтверджується уніфікованою митною квитанцією МД-1 ЄЄ 046447 від 02.07.2022 року та уніфікованою митною квитанцією МД-1 ЄЄ 046448 від 02.07.2022 року. Вартість кожного автомобіля визначена в розмірі 30401,70 грн.

Згідно із актом огляду транспортного засобу, який розміщується на складі митниці відповідно до МД-1 серії ЄЄ №046447», б/н від 02.07.2022 року автомобіль «BMW» при передачі на зберігання мав такі пошкодження: відсутність передньої лівої фари; пошкодження переднього бамперу; пошкодження лобового скла; пошкодження капоту; пошкодження лівого крила; пошкодження подушок безпеки. Крім того у вказаному акті зазначено: колір транспортного засобу сірий.

В свою чергу, згідно із актом огляду транспортного засобу, який розміщується на складі митниці відповідно до МД-1 серії ЄЄ №046448», б/н від 02.07.2022 року, автомобіль Skoda при передачі на зберігання пошкоджень не мав.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №775 від 11.08.2022 проведено примусове відчуження наступного майна, яке перебуває у розпорядженні Львівської митниці, а саме:

1)легковий автомобіль марки "BMW X3", 2011 р.в., кузов НОМЕР_2 , двигун дизельний, об`єм двигуна 2993 см. куб. (пошкоджено лобове скло, капот, передні бампер і ліве крило, нема лівої передньої фари). Вартість майна при передачі 30401,70 грн.

2)легковий автомобіль марки "Skoda Roomster", 2007 р.в., кузов НОМЕР_3 , двигун дизельний, об`єм двигуна 1896 см. куб., (5 місць для сидіння). Вартість майна при передачі 30401,70 грн.

Згідно із актом про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року, складеного військовою частиною НОМЕР_1 та підписаного державним інспектором Львівської митниці, здійснено примусове відчуження, вилучення майна, а саме вищевказаних належних гр. ОСОБА_1 легкових автомобілів. Вказаним актом також зафіксовано наявність пошкоджень лобового скла, капоту, переднього бамперу і лівого крила, відсутність лівої передньої фари на автомобілі марки "BMW X3", 2011 р.в.

Факт передачі двох вказаних транспортних засобів уповноваженою особою складу митного поста «Рава-Руська» представнику військової частини НОМЕР_1 підтверджується накладними (вимогами) від 17.08.2022.

З листа в.о. заступника начальника Львівської митниці №7/1-1-21/8/10299 від 27.04.2023 року вбачається, що митниця не є органом, що приймає рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану та здійснює оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна. Повноважень зупиняти операції з примусового відчуження майна митниці не мають, оскільки митниці не являються суб`єктами, прийняття рішень про їх проведення. Передача та відчуження транспортних засобів здійснено згідно акту про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 року. Листом Львівської митниці №7.4-3-21/10/22129 від 11.11.2022 року ОСОБА_1 повідомлено про примусове відчуження майна на потреби ЗСУ».

В свою чергу, з листа командира військової частини НОМЕР_1 №3521 від 23.05.2023 року вбачається, що належні ОСОБА_1 транспортні засоби відчужені відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», ЗУ «Про оборону України». Командир військової частини також підтвердив, що автомобілі перебувають в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 та використовуються для потреб у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Також повідомив, що зафіксовані в акті вилучення пошкодження автомобіля "BMW X3", 2011 р.в. були відремонтовані.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2023 року № 76 легкові автомобілі марки BMW, модель Х3, VIN: НОМЕР_2 та марки Skoda модель Roomster, VIN: НОМЕР_3 вирішено повернути громадяниу Республіки Литва ОСОБА_1 .

Згідно із Актом про повернення транспортних засобів і техніки, тимчасово залучених під час мобілізації від 01.08.2023 року, складеного військовою частиною НОМЕР_1 та підписаного представником власника майна, громадянину Республіки Литва ОСОБА_1 повернуто автомобіль марки BMW, модель Х3, VIN: НОМЕР_2 . Відповідно до вказаного акту було виявлено дефекти: пошкодження лако-фарбового покриття всього кузова автомобіля, непрацюючий двигун. Зазначено, що автомобіль повертається власнику за непотрібністю та містить пошкодження, завдані внаслідок його експлуатації.

Крім цього, згідно із Актом про повернення транспортних засобів і техніки, тимчасово залучених під час мобілізації, громадянину Республіки Литва ОСОБА_1 повернуто автомобіль марки "Skoda Roomster", 2007 р.в., кузов НОМЕР_3 , за непотрібністю.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу BMW, модель Х3, держ № НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, становить 239 387, 47 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що спірні правовідносини стосуються правомірності примусового вилучення автомобіля Бразас Рамунаса, який є іноземним громадянином, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Суб`єктами права власності на території України визнаються Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 ЦК України (стаття 318 ЦК України).

Згідно із частиною п`ятою статті 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У разі стихійного лиха, аварії, епідемії, епізоотії та за інших надзвичайних обставин, з метою суспільної необхідності майно може бути примусово відчужене у власника на підставі та в порядку, встановлених законом, за умови попереднього і повного відшкодування його вартості (реквізиція). В умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується (частини перша - третя статті 353 ЦК України).

Абзацом шостим статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» визначено, що збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни (стаття 4 Закону України «Про оборону України»).

Указами Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан та оголошено про проведення загальної мобілізації.

03 березня 2022 року зазначений указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 затверджено Верховною Радою України, а саме Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію».

Воєнний стан та загальна мобілізація тривають дотепер.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься у частині другій статті 353 ЦК України.

Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»). Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (частини перша та друга статті 3 вказаного Закону).

У частині першій статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням, оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Отже, стосовно надання громадянами під час мобілізації їхнього майна ЗСУ чи іншим військовим формуванням або оперативно-рятувальній службі цивільного захисту діє виключно порядок наступного відшкодування державою вартості такого майна, тобто у строк, визначений частиною другою статті 10 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб.

Стаття 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачає, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з органом військового управління, визначеним Міністерством оборони України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Норми зазначеної статті кореспондуються з положеннями наведеного вище пункту 4 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» термін «військове командування» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про правовий режим воєнного стану» або Законі України «Про правовий режим надзвичайного стану», залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Аналогічне визначення військового командування міститься у статті 1 Закону України «Про оборону України».

Разом з тим, статтею 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, які перебувають на території України під час дії воєнного стану, визначається Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцем визнається особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. За загальним правилом правоздатність іноземців визначається за правом держави їх перебування.

При вирішенні цього спору колегія суддів бере до уваги, що позивач є громадянином Литви, його автомобілі вилучено національними органами влади 02 липня 2022 року за відсутності достатньої правової підстави. Станом на момент прийняття рішення про примусове відчуження транспортних засобів марки BMW, модель Х3, VIN: НОМЕР_2 та марки Skoda модель Roomster, VIN: НОМЕР_3 , позивач не перебував на території України, примусове віджучення/примусове вилучення відбулось поза волею його власника та за відсутності правомірного примусу.

Водночас, компетенція органів державної влади, за загальним правилом, не може поширюватися на іноземних громадян, які перебувають поза межами території України, а також на їхнє майно, яке перебуває поза межами України.

Суд погоджується з позицією представника Львівської митниці, що митниця не є органом, що приймає рішення про примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану та здійснює оформлення документів для примусового відчуження або вилучення майна.

Повноважень зупиняти операції з примусового відчуження майна остання не має, оскільки не є суб`єктом прийняття рішень про їх проведення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» цей Закон визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. Разом з тим, закон не передбачає та не визначає механізму примусового відчуженя майна в іноземців, осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб.

Зважаючи на те, що підстави вилучення у громадянина Литви транспортних засобів були відсутні, у Львівської митниці, як зберігача ТЗ, не було підстав для погодження Наказу в/ч НОМЕР_1 від 11.08.2022 №775 капітана ОСОБА_6 , який у свою чергу погоджений начальником Курахівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Р.Падун.

Підписання акту №б/н про примусове відчуження або залучення майна від 17.08.2022, фактично призвело до позбавлення позивача його власністі.

Львівська митниця мала обов`язок ретельно перевірити відповідність дій та рішень вимогам закону, в тому числі, встановити, чи належить позивач до категорії осіб, майно яких підлягає примусовому відчуженню в умовах воєнного стану, та чи міг Наказ в/ч НОМЕР_1 від 11.08.2022 №775 капітана ОСОБА_6 , який був погоджений начальником Курахівської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Р.Падун, бути підставою для їх примусового відчуження.

За навдених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії Львівської митниці щодо передачі військовій частині НОМЕР_1 легкових автомобілів марки BMW X3, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_2 та марки Skoda Roomster, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_3 , які були передані їй на зберігання, були неправомірними.

Доводи скарги про те, що рішення про примусове відчуження майна, його погодження та безпосереднє виконання (складення акту та, відповідно саме примусове відчуження) здійснювалось не Львівською митницею, а іншими особами, а саме, наказ видано командиром віськової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №775 «Про примусове відчуження майна», його погодження здійснено начальником Курахівської районної військової адміністрації; Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 17.08.2022 складено представником військової частини НОМЕР_1 О.І. Герасимом, не спростовують неправомірності дій митниці, оскільки, як зазначалось вище, чинне законодавство з приводу примусового відчуження майна в умовах воєнного стану поширюється лише на громадян України, оскільки саме вони підлягають мобілізації.

Звертаючись із позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, позивач заподіяння шкоди обґрунтовував тим, що внаслідок протиправних дій Львівської митниці, які виразились у незаконному позбавленні позивача його права власності на транспортні засоби, він зазнав негативних емоцій, оскільки тривалий час був позбавлений можливості користуватись автомобілями.

За змістом ч. 1 ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, відповідно до п. 5 цієї ж Постанови , обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів вважає що незаконне відчуження транспортного засобу спричинило позивачу душевні страждання, переживання, оскільки позбавило можливості вільно користуватись своєю власністю у повсякденному житті.

Тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції підставно встановлено факт заподіяння відповідачами позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного відчуження його транспортного засобу.

Докази на спростування зазначеного матеріали справи не містять.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень, завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з Державного бюджету України на користь громадянина Республіки Литви ОСОБА_1 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, внаслідок яких належний йому автомобіль марки було незаконно відчужено.

Колегія суддів вважає, що позивач довів наявність неправомірних дій органу, який відповідав за зберігання транспортних засобів, довів наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а тому для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18.

При цьому судом правильно сформульовану резолютивну частину судового рішення про задоволення позову в такому спорі, оскільки саме держава Україна бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючисьст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк