РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.

при секретарі судового засідання Конончук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом редставника ОСОБА_1 адвоката Войдевич Олесі Анатоліївни до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слюсара Валентина Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Департамент реєстрації Житомирської міської ради про скасування та припинення обтяження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Представниця позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати та припинити обтяження нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 (сім) у вигляді заборони на нерухоме майно, яке міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 11461547, зареєстроване 03.08.2011 року на підставі договору довічного утримання від 31.03.1995 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження № 11461547.

В обґрунтування позову позивач вказує, що згідно нотаріального договору дарування від 18.03.2009 року ОСОБА_2 передала безоплатну у власність ( подарувала) квартиру АДРЕСА_1 (сім).

Позивач зазначає, що орієнтовно в липні 2024 під час збирання необхідних документів задля можливого (передбачуваного) оформлення відчуження належного їй на праві приватної власності нерухомого майна, стало відомо, що в Єдиному Реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис про обтяження за реєстраційним номером 11461547 з датою реєстрації 03.08.2011, де реєстратором виступала Перша Житомирська державна нотаріальна контора та підстава обтяження: договір довічного утримання від 31.03.1995 року виданий Другою житомирською державною нотаріальною конторою.

В досудовому порядку врегулювати спір та скасувати заборону та обтяження не вдалося, що порушує її права та законні інтереси, оскільки, унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном й саме тому вимушена звернутися з відповідним позовом до суду.
08.01.2025 на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

09.01.2025 року ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін.

В судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача адвоката Войдевич Олесі Анатоліївни надійшла заява, в якій висловлено прохання розглянути справу без участі її та позивача в судовому засіданні та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_2 надіслала на електронну адресу суду заяву в якій позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, оскільки в позасудовому порядку немає можливості скасувати накладену заборону на приватну власність позивача, просила розглянути справу без її участі.
Відповідач - приватний нотаріус Слюсар В.В. направив до суду заперечення, в якому висловлено позицію про те, що не можу бути належним відповідачем по даній справі, оскільки заборона накладалася ним згідно договору довічного утримання від 31.03.1995 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в той час, коли був державним нотаріусом Другої житомирської державної контори, проте вже тривалий час здійснює приватну нотаріальну практику, тому повноважень зняти заборону та виключити відомості з Реєстру немає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент реєстрації Житомирської міської ради в судове засідання 03.03.2025 не з`явилася, повідомлена належним чином на офіційну електронну адресу та не скористалася можливістю надати письмові пояснення з приводу позовних вимог.
Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, з`ясувавши позиції учасників процесу, оцінивши безпосередньо всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є приватним власником квартири АДРЕСА_1 (сім), що підтверджується нотаріальним договором дарування від 18.03.2009 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відомостей з Єдиного Реєстру заборон відчуження нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_1 (сім), міститься запис про обтяження за реєстраційним номером 11461547 з датою реєстрації 03.08.2011, де реєстратором виступала Перша Житомирська державна нотаріальна контора та підстава обтяження: договір довічного утримання від 31.03.1995 року виданий Другою житомирською державною нотаріальною конторою.

Заборона та обтяження на квартиру АДРЕСА_1 (сім) були накладені 31.03.1995 року на підставі договору довічного утримання від 31.03.1995 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що договір довічного утримання від 31.03.1995 року та заборона відчуження квартири АДРЕСА_2 , 7 посвідчувалися та укладалися державним нотаріусом Слюсар Валентином Володимировичем, який на даний час не є працівником державної нотаріальної контори.

Договір довічного утримання припиняється в зв`язку зі смертю відчужувача, який, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте набувач ОСОБА_2 не звернулася до органу, який накладав заборону на відчуження квартири, а саме до Першої житомирської нотаріальної контори з повідомленням про смерть відчужувача та з вимогою скасування заборони (обтяження).

З відповіді Житомирського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що Перша та Друга Житомирські державні нотаріальні контори є ліквідованими та їх матеріали передано до архіву на зберігання й архів не має повноважень скасувати накладену заборону (обтяження).

Департамент реєстрації Житомирської міської ради, на звернення представника позивача листом повідомив, що відповідно до ч. 4 ст. 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України «Про нотаріат» проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону одночасно з її зняттям та згідно пункту 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяження проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.

Статтями1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За правилами ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Стаття 319 ЦК України визначає що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З 01.01.2013 року, відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 6 постанови КМУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до п. п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, суд встановив, що саме відповідач ОСОБА_2 після смерті відчужувача за договором довічного утримання, мала звернутися до нотаріуса ( нотаріальної контори) з повідомленням для подальшого зняття заборони (обтяження) нерухомого майна, що накладено на квартиру АДРЕСА_1 (сім).

Водночас, суд визначає приватного нотаріуса Слюсара В.В. неналежним відповідачем в справі, оскільки враховуючи ту обставину, що дана особа не є наразі працівником держаної нотаріальної контори, якою накладалася заборона (обтяження) на квартиру АДРЕСА_1 (сім) згідно договору довічного утримання й, більш того, Перша та Друга Житомирські державні нотаріальні контори є ліквідованими.
Судом взято до уваги, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скасування судом обтяження, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є підставою для скасування запису про його державну реєстрацію.

Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»- у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 державний реєстратор, в тому числі нотаріус зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Кореспондуючись до вищенаведеного та того, що заборона на нерухоме майно, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном й беручи до уваги відсутність підстав для продовження обтяження на майно і неможливість скасування заборони (арешту) в позасудовому порядку, суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з належного відповідача ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, пункт29).

Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При подачі позову до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 15.01.2024.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись статями 5, 12, 13, 81, 141, 142, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог представника ОСОБА_1 - адвоката Войдевич Олесі Анатоліївни до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Слюсара Валентина Володимировича про скасування та припинення обтяження нерухомого майна, відмовити за безпідставністю.
Позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Войдевич Олесі Анатоліївни до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент реєстрації Житомирської міської ради про скасування та припинення обтяження нерухомого майна, задовольнити.
Скасувати та припинити обтяження нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 (сім) у вигляді заборони на нерухоме майно, яке міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 11461547, зареєстроване 03.08.2011 року на підставі договору довічного утримання від 31.03.1995 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження № 11461547.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 605,60 грн, на підставі квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 30.12.2024.

Платіжна інструкція №0.0..1 від 30.12.2024 зберігається в матеріалах цивільної справи №295/19429/24.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача: адвокат Войдевич Олеся Анатоліївна, адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Слюсар Валентин Володимирович, адреса: м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 19/2.
Третя особа: Департамент реєстрації Житомирської міської ради, адреса місцезнаходження: м. Житомир. вул. Б. Лятошинського, буд. 15Б, .
Повний текст рішення виготовлено 05.03.2025.

Суддя І.Г. Перекупка