Справа № 454/1405/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

08 грудня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Микитюк С.М. звернувся в суд з позовом та просить визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки «FORD» модель «TRANSIT CONNECT» номерний знак НОМЕР_1 2006 року випуску, присудивши такий позивачці а відповідачу грошові кошти в сумі 62253 гривні 50 копійок, як 1 / 2 частку ринкової вартості даного транспортного засобу. Також вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує наступним.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року який розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12.01.2021р.

За час спільного проживання ними було придбано вищезгаданий транспортний засіб, який оформлений на відповідача.

Оскільки вказаний автомобіль придбаний за час перебування у шлюбі, то є спільним майном подружжя, позивач користується майном тому звертається з даним позовом до суду.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06.05.2025 року відкрито загальне провадження у справі.

В судове засідання позивач та її представник не прибули, надали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд причини неявки, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв чи клопотань суду не надано.

За таких обставин та згоди позивача суд ухвалює по даній справі заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року, який розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області №439/1494/20 від 12.01.2021 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль марки « FORD» модель «TRANSIT CONNECT» номерний знак НОМЕР_1 , 2006 року випуску зареєстровано за ОСОБА_2 06.06.2015р.

Вказана інформація також підтверджується довідкою про надання інформації ТСЦ МВС №4643.

Згідно Висновку про вартість майна №63 ПП ОСОБА_3 від 29.03.2025р. ринкова вартість автомобіля марки « FORD» модель «TRANSIT CONNECT» 2006 року випуску становить 124507,00грн.

Судом встановлено, угоди про добровільний поділ спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Таким чином, Сімейним кодексом України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Разом з цим, відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки « FORD» модель «TRANSIT CONNECT» 2006 року випуску, який оформлений на відповідача, набутий сторонами в шлюбі за спільні кошти подружжя, тому вищевказане майно в силу приписів ст. 60 СК України є спільним сумісним майном сторін, а тому їх частки у ньому є рівними.

Протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином суд повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд з враховуючи те, що частки у спільному сумісному майні є рівними дійшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіль марки « FORD» модель «TRANSIT CONNECT» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається з прецедентної практики Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну проти Німеччини», заява № 9 42527/98) поняття «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

За таких обставин, спірний автомобіль колишнього подружжя охоплюється поняттям «майно» в розумінні прецедентної практики Європейського Суду.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України).

Позивач звертаючись до суду із даним позовом просила залишити їй автомобіль, оскільки вказане рухоме майно не може бути розділене в натурі, тому відповідачу слід компенсувавши половину його вартості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 визначила, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Тож, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 21, 57, 60, 61, 70, 71 СК України, ст. ст. 15, 16, 23, 183, 204, 370 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-82, 137, 141, 211, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 автомобіль марки «FORD» модель «TRANSIT CONNECT» номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Присудити ОСОБА_1 транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки «FORD» модель «TRANSIT CONNECT» номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Присудити ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 62253 гривні 50 копійок, як 1 / 2 частку ринкової вартості транспортного засобу «FORD» модель «TRANSIT CONNECT» номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , 2006 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина