ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Суми

Справа №591/332/24

Номер провадження 22-ц/816/291/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Сумбуд»,

треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумбуд»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року, у складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повне рішення виготовлено 05 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Сумбуд», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги мотивував тим, що у 2019 році він з відповідачем уклав договір купівлі продажу майнових прав, за яким придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . За додатковою угодою номер квартири змінено на АДРЕСА_2 . Відповідач придбану квартиру не передав, хоча будинок введений в експлуатацію. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 331, ст. 392 ЦК України, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Сумбуд», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить змінити мотивувальну частину рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року, залишивши резолютивну частину рішення без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має стати невиконання позивачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав та відсутність спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ПрАТ «Сумбуд», а не недоведеність зміни нумерації квартири з АДРЕСА_4 , проти чого відповідач не заперечує.

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_1 , представник ПАТ «Сумбуд», Козін Д.Е. повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.04.2019 р.між ПрАТ «Сумбуд» з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 з іншої сторони укладено договір №1 про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_1 набуває право вимоги, належне ПрАТ «Сумбуд» і стає кредитором за договором купівлі продажу майнових прав №10 від 21.03.2019 між ОСОБА_4 та АТ «Сумбуд» (п. 1). За цим договором ОСОБА_1 набуває право вимагати від боржника належного виконання наступних обов`язків: укласти договір купівлі продажу майнових прав на придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

17.04.2019 р. між АТ «Сумбуд» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 14, предметом за цим договором є майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.1 договору майнові права на об`єкт нерухомості, які належать продавцю, та відчужуються покупцю відповідно до умов цього договору полягають у праві набути право власності на об`єкт нерухомості після введення в експлуатацію об`єкта будівництва та оформити відповідні правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості.

Відповідно до пункту 3.2 зазначеного договору продавець здійснює передачу майнових прав на об`єкт нерухомості та безпосередньо об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, визначених у статті 5 цього договору, за умови належного і повного виконання покупцем всіх прийнятих на себе зобов`язань за даним договором (а.с. 6-11).

Позивачем надано також квитанцію до прибуткового касового ордеру №10 від 21.03.2019 р. про прийняття від ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу майнових прав №10 від 21.03.2019 р. коштів в сумі 495780,00 грн (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки ним не доведено, що за наслідками укладення правочинів із відповідачем він набув права майнової вимоги до відповідача на квартиру АДРЕСА_3 .

Проте, у повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав в інших осіб.

Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що позивачем не доведено, що за наслідками укладення правочинів із відповідачем він набув права майнової вимоги на квартиру АДРЕСА_3 . При цьому, відповідач цих обставин не заперечував.

Звертаючись до суду із позовом до ПрАТ «Сумбуд», ОСОБА_1 просив визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.10.2023 р. за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 51).

Встановивши, що спірна квартира на праві власності належить ОСОБА_2 , суд першої інстанції не залучив його до участі у справі в якості відповідача.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено позов не до всіх відповідачів, що позбавляє можливості встановити всі фактичні обставини справи, у задоволенні позову слід відмовити з підстав непред`явлення позову до всіх відповідачів, які мають відповідати за цим позовом, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Сумбуд» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови ОСОБА_1 у позові на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сумбуд» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 червня 2024 року в частині мотивів відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 07 березня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина