Провадження № 22-ц/801/478/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 рокуСправа № 127/34281/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Шаміної Ю. А. в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -

встановив:

В жовтні 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 700 грн. та 2 422 грн. судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що 11 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11.02.2024-100000144 шляхом підписання цифровим електронним підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту, що є невід`ємною частиною договору. Відповідачем під час укладення кредитного договору пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID НБУ. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 15 000,00 грн зі строком користування на 42 дні. Ставка «Економ» у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно. В свою чергу ставка стандарт становить 2,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит, окрім періоду застосування ставки «Економ». Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 2.33% = (14700.00/15000)/42 х 100%. Товариство свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі шляхом перерахування коштів відповідачу, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 11 лютого 2024 року. Натомість відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що станом на 23 березня 2024 року становить 29 700,00 грн, з яких: 15 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 14 700,00 грн проценти.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року позов задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 11.02.2024-100000144 від 11 лютого 2024 року в сумі 29 700,00 грн (двадцять дев`ять тисяч сімсот гривень), з яких: 15 000,00 грн основний борг; 14 700,00 грн заборгованість по відсоткам;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що між сторонами в установленому законом порядку 11 лютого 2024 року був укладений кредитний договір № 11.02.2024-100000144 про надання грошових коштів у позику, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Суд вважав доведеними обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, тому виснував, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 10 січня 2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не надав жодних допустимих доказів використання Системи BankID для ідентифікації особи підписувача договору № 11.02.2024-100000144. У додатку до позовної заяви «bank id - 2024-10-15Т22720.519.pdf», наданим представником позивача, відображається дата 29/07/2023, в той час як дата підписання договору вказана позивачем 11 лютого 2024 року та ідентифікатор, який неможливо прочитати повністю. Крім того, вказує, що оскільки Додаток: «чек ОСОБА_1 .pdf» не містить інформації про отримувача коштів та/або повних реквізитів, тому не може слугувати допустимим доказом про отримання коштів відповідачем.

Позивач не скористався своїм правом у встановлений судом строк подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справа, яка розглядається, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), тому з урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд проводить розгляд без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від 11 лютого 2024 року ТОВ «Споживчий центр» (в подальшому Кредитодавець) пропонує укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦКУ, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦКУ. Кожна сторінка Пропозиції підписана ОСОБА_1 з використанням одноразового ідентифікатора Е522 (а.с. 17-20);

- згідно з заявки Кредитного договору № 11.02.2024-100000144 (Кредитної лінії) від 11 лютого 2024 року: позичальник ОСОБА_1 , платіжний засіб позичальника: 5355-17ХХ-ХХХХ-2526; кредит надається на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 11/02/2024, сума кредиту 15 000,00 грн., строком на 42 дні з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 23/03/2024. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 7). Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.5 % за (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 8). Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки 2.33 % = (14700.00/15000)/42 * 100 % (п. 9) (а.с. 20). Позичальник ознайомлений і прийняв умови кредитного договору та підписав даний акцепт одноразовим ідентифікатором Е522 (а.с. 20, 21 на звороті);

-у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.02.2024-100000144 (кредитної лінії) умови кредитування аналогічні тим, які викладені у Пропозиції, акцепт також підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е522 (а.с.21);

- паспорт споживчого кредиту також підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е522 (а.с. 15-16);

- відповідно до копії квитанції про електронний переказ коштів від 11 лютого 2024 року по договору № 11.02.2024-100000144, було перераховано 15 000 грн. на картку/рахунок НОМЕР_1 (а. с. 24), що співпадає із картрахунком, зазначеним в Пропозиції та Акцепті;

- згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.02.2024-100000144 від 11 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_1 складає 15 00,00 грн. основний борг, 14 700,00 грн. проценти, разом 29 700 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 11 лютого 2024 року по 23 березня 2024 року (а.с. 11).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовам договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір № 11.02.2024-100000144 про надання кредиту (далі договір), у формі електронного документу, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е522, в якому містяться усі істотні умови кредитування (сума, розмір, період, проценти).

Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 15 000 грн. підтверджується копією квитанції LIQPAY від 11 лютого 2024 року о 01:31, що відповідає часу підписання електронним підписом підтвердження укладення кредитного договору та пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), призначенням якої є «видача за договором № 11.02.2024-100000144». Окремо зазначено посилання на сайт платника sgroshi.com.ua (що є офіційним сайтом кредитора) та номер карти/рахунку отримувача: НОМЕР_1 , яка вказана для перерахунку коштів в Акцепті (а.с.21).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав жодних допустимих доказів використання Системи BankID для ідентифікації особи підписувача договору № 11.02.2024-100000144 є безпідставними з огляду на наступне.

При укладенні кредитного договору позивач ОСОБА_1 сам надав відомості, які його ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, картку. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким ОСОБА_1 скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. (а.с. 21 на звороті, а.с. 22). При цьому кошти були перераховано саме на вказаний позичальником номер картки НОМЕР_1 (а.с. 24).

Відповідно до пункту 18 заявки кредитного договору № 11.02.2024-100000144 (Кредитної лінії) та пункту 18 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (Акцепт) Кредитного договору № 11.02.2024-100000144 (Кредитної лінії) Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ (а. с. 20 на звороті, а. с. 21 на звороті).

З урахуванням викладеного відсутні підстави стверджувати про недостатність доказів на підтвердження ідентифікації особи позичальника ОСОБА_1 .

Отже, факт укладення договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 підтверджується достатніми та належними доказами.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.

Встановивши, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн. з ОСОБА_1 на користь позивача.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших.

Відповідно до Акцепту кредитного договору № 11.02.2024-100000144 (кредитної лінії) від 11 лютого 2024 року ОСОБА_2 надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 11/02/2024, сума кредиту 15 000,00 грн., строком на 42 дні з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 23/03/2024.

Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.02.2024-100000144 від 11 лютого 2024 року, проценти за користування кредитом нараховані за період з 11 лютого 2024 року по 23 березня 2024 року, тобто в розмірі та в межах строку кредитування, обумовленого сторонами.

Таким чином, підписавши кредитний договір, відповідач погодився із встановленим розміром відсотків за користування кредитом, позивач нарахував проценти відповідно до умов договору, а тому суд першої інстанції вірно виснував, що вони також підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Отже, суд першої інстанції вірно виснував, що права позивача порушені неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а тому підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі, доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 , понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції позивачем матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк