ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/1447/23

провадження № 22-ц/4809/489/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року у складі головуючого судді Майстера І. П.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати судовий наказ Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2023 року по справі №387/1447/23 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття таким, що частково не підлягає виконанню в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що 06 вересня 2023 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2023 року і досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У судовому наказі від 06 вересня 2023 року зазначено про стягнення аліментів на утримання дитини боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 стверджує, ОСОБА_3 не є його дитиною.

Так, рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2012 року шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано.

Заявник зазначає, що йому не зрозуміло яким чином, через вісім років після розлучення у нього з`явився син від стягувачки, про якого він не знав, і на утримання якого ОСОБА_1 забажала стягнення аліментів.

У зв`язку з викладеним вважає, що у нього відсутній обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції зауважив, що статтею 432 ЦПК України передбачені випадки визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково у зв`язку з його припиненням чи добровільним виконанням.

Разом з тим, зазначені у заяві обставини можуть слугувати підставою для звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів, присуджених на підставі судового наказу, чи в порядку подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного судового наказу.

Суд виснував, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але потребують доведення під час вирішення спору про звільнення від сплати аліментів. Ці обставини не свідчать про беззаперечне припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шалару Олексій Ілліч, подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року та задоволення вимог його заяви.

Вказує, що жодної заяви про визнання батьківства щодо ОСОБА_3 він не підписував, а тому оскаржуваний судовий наказ винесений судом без належних підстав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Бурега Леся Станіславівна заперечила щодо вимог апеляційної скарги. Вказала, що підстави для скасування ухвали Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23.12.2024 відсутні, оскільки підставою для запису відомостей про батька є спільна заява батьків про державну реєстрацію народження, подана 01.10.2020, згідно якої заявник визнав себе батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.101).

Участь учасників справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 04 березня 2025 року не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (а.с. 98-100).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

У провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

06 вересня 2023 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання матолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.27).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 5 від 23 листопада 2024 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області. В графі відомості про батька зазначено батьком - ОСОБА_2 , а в графі відомості про матір, зазначено матір`ю ОСОБА_1 (а.с.44).

З довідки Тишківської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 28 листопада 2024 року № 612 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 07.02.2020 по 30.10.2023, відповідно до запису в книзі погосподарського обліку Тишківської сільської ради на 2021- 2025 роки (номер запису № 3) (а.с.46).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 27 листопада 2024 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області. Його батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 . Підставою для запису відомостей про батька є спільна заява батьків про державну реєстрацію народження, подана 01 жовтня 2020 року (а.с.47-53).

Згідно заяви про визнання батьківства від 01 жовтня 2020 року, зареєстрованої в журналі за №5, поданої до Тишківської сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.64).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до положень ч. ч.1, 3 ст 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до норм п.1-1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Отже, судовий наказ - особлива форма судового рішення про стягнення з боржника грошової суми або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Судовий наказ одночасно є виконавчим документом.

Нормами п п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст.173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За положеннями ч.1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, оскільки визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 вказував на те, що ОСОБА_3 17 вересня 2020 року не є його рідним сином, відтак у заявника відсутні аліментні зобов`язання щодо нього.

Водночас, з огляду на положення ст. 432 ЦПК України наведені заявником обставини не можуть бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки, заявник фактично оспорює своє батьківство, що не може бути вирішено під час розгляду даної справи.

ОСОБА_3 у заяві не навів обставин, які б вказували на припинення у нього обов`язку щодо сплати аліментів в частині утримання малолітнього ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність, передбачених ч.2 ст. 432 ЦПК України, підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції при вирішенні поданої ОСОБА_2 заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Оскільки оскаржувана ухвала залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шалару Олексій Ілліч, залишити без задоволення.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06.03.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник