П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2025 року м. Миколаїв

справа №489/280/24

провадження №22-ц/812/146/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Царюк Л. М., Яворської Ж. М.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року, ухвалене о 13 год 10 хв під головуванням суді Рум`янцевої Н. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ніка Наталя Вікторівна про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивачка вказувала, що 08 вересня 2021 року її мати ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла все своє майно, в тому числі належну їй частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивачка до нотаріальної контори для прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернулася, від спадщини не відмовилася та бажає її прийняти. За життя матері вона постійно піклувалася про неї, брала участь у її житті, допомагала матеріально та підтримувала морально.

17 серпня 2023 року приватним нотаріусом Нікою Н. В. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилаючись на зазначене, позивачка просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач Миколаївська міська рада надіслала відзив на позов, відповідно до якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вона зазначила, що у справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

В справі, що розглядається судом, спадкове майно, а саме кв. АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, тобто ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

У справі, яка розглядається, нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а роз`яснено неможливість заведення спадкової справи у зв`язку з пропуском позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Позивачка, обираючи спосіб захисту, звернулася до суду з вимогою про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом вказуючи на те, що вона у встановлений строк не звернулась до нотаріальної контори, від спадщини не відмовляється, бажає її прийняти.

Проте, нею не заявлялася вимога про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Доказів про прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини до позову не додано, вимогу про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач вважала неналежною за обставинами справи.

Враховуючи вказане, суд вважав, що оскільки нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач безпідставно та передчасно звернулася з вимогою про визнання за нею права власності, тоді як є можливість оформити спадкові права у нотаріуса у разі надання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини або встановлення такого факту у судовому порядку, або після надання рішення про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 через представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою скаргу, апелянт, посилалась на ті ж самі обставини, які були зазначені у позовній заяві.

Доводи інших учасників справи

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з копією заповіту 08 вересня 2021 року ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , все її майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, усі майнові та немайнові права, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, та на що вона матиме право, в тому числі належну їй частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Місцем смерті є місто Дніпро Україна.

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку квартири АДРЕСА_1 .

З повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.03.2014 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 18.03.2014 свідчить, що було розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис №274 від 12 червня 2007 року.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 04 лютого 2012 року уклала шлюб з ОСОБА_2 .

Згідно з першою сторінкою договору купівлі-продажу від 07.06.2012 ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 за згодою його дружини ОСОБА_4 . Придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відомості про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 19.06.2019 свідчать, що у вказаній вище квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з поясненнями відповідача ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції у цій квартирі з 2021 року проживає ОСОБА_3 .

17 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ніки Н. В. з приводу оформлення спадщини. Приватним нотаріусом Нікою Н. В. надано роз`яснення чинного законодавства від 17.08.2023 за вих. № 216/01-16, відповідно до якого позивачці повідомлено про неможливість заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 пропустила встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме: не подано вчасно заяву про прийняття спадщини, яка передбачена ст.1269 ЦК України, а також не пред`явлені докази про постійне проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою, які необхідні згідно з ст.1268 ЦК України. Приватним нотаріусом було запропоновано позивачу звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з листом приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ніки Н. В. від 22.01.2024 за вих. № 10/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованою 22.01.2024.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статті 1216-1220 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Стаття 1269 ЦК України регламентує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з вимогами статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Стаття 1272 ЦК України передбачає, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до статей 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. У справі, яка розглядається, нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а роз`яснено неможливість заведення спадкової справи у зв`язку з пропуском позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Позивачка, обираючи спосіб захисту, звернулася до суду з вимогою про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, але нею не заявлялася вимога про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Доказів про прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини до позову не додано, вимогу про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач вважала неналежною за обставинами справи.

Враховуючи вказане, суд вважав, що оскільки нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач безпідставно та передчасно звернулася з вимогою про визнання за нею права власності, тоді як є можливість оформити спадкові права у нотаріуса у разі надання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини або встановлення такого факту у судовому порядку, або після надання рішення про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Матеріали справи свідчать, що в день звернення позивача до нотаріуса з заявою про заведення спадкової справи, вона не надала нотаріусу документів, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Нотаріусом не було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а було роз`яснено, вчинення яких дій є необхідним для того, щоб вона могла оформити спадкові права після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 до рекомендацій нотаріуса не дослухалася, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, при цьому не надавши суду належних доказів прийняття спадщини.

За встановлених у справі обставин та досліджених доказів суд першої інстанції правильно виснував, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки нотаріусом вказано, що при виконанні її рекомендацій у позивача не втрачена можливість оформлення спадкових прав.

Тільки після виконання рекомендацій нотаріуса і при відмові після цього у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка оформлюється постановою нотаріуса, у позивача з`явиться можливість звернення до суду з вимогами про захист її порушених прав.

На теперішній час такого порушення прав не вбачається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції треба залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана через її представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Л. М. Царюк

Ж. М. Яворська

Повна постанова складена 07 березня 2025 року.