ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/247/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/8750/24 Категорія: 301030500 Троян Т. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Новіков О.М.
секретар Івануса А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.11.2024 (повний текст складено 22.11.2024, суддя в суді першої інстанції Троян Т.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

у липні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні спільною квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх вселення та надання безперешкодного доступу до квартири, а також встановлення порядку користування спільною квартирою між співвласниками шляхом виділення їм у відособлене користування житлову кімнату, площею 11,2 кв.м., яка позначена у технічному паспорті під № 4, відповідачу - кімнату площею 14,0 кв. м., яка позначена у технічному паспорті під № 5. У спільному користуванні сторін просили залишити кухню площею 8,1 кв.м., позначену у технічному паспорті під №2; вбудовані шафи ванної кімнати, площею 3,2 кв.м., вбиральні (поєднаної) позначену у технічному паспорті під №3; коридор, площею 7,3 кв.м., позначений у технічному паспорті під №1; лоджію, площею 6,0 кв.м., позначену у технічному паспорті без номера.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони є співвласниками вищезазначеної квартири, проте не можуть дійти згоди щодо безперешкодного доступу та порядку користування нею.
Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.11.2024 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на обґрунтованість тверджень позивача про порушення їх права користування спільним майном та необхідність визначення порядку такого користування за відсутності згоди інших співвласників.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 18.12.2024 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відхилити позовні вимоги.

В обґрунтування вказано на те, що суд не врахував заперечення відповідача у відзиві на позов. Позивачі не довели наявність перешкод з боку відповідача для користування спільним майном. Свідки пояснювали, що позивачі не проживають з власної волі у спільній квартирі через неприязні стосунки з відповідачем. Отже остання не може їм чинити перешкод у користуванні майном. Запропонований позивачами варіант спільного користування не враховує інтереси співвласників, адже залишив у спільному користуванні лоджію, вхід на яку забезпечується через кімнату, виділену відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивачів просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у рівних частках, що вбачається зі змісту Свідоцтва на право власності на житло від 27.11.2000, виданого Соснівським райвиконкомом відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».
У зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 46,8 кв.м, житлову площу 25,2 кв.м та складається з двох житлових кімнат площею 11,2 кв.м та 14,0 кв.м. Крім того, як вбачається з технічного паспорту, квартира обладнана лоджією, площею 6,0 кв.м, прохід на яку пролягає з найбільшої житлової кімнати.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 31.05.2024, 18.11.2024 звертались до ЧРУП ГУНП в Черкаській області із заявами, у яких повідомляли, що відповідач ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .
За наслідками розгляди вказаних заяв позивачів ЧРУП ГУНП їм рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про усунення перешкод у користуванні спільною власністю та встановити порядок користування майном.
Звернувшись до суду зі вказаним позовом, позивачі вказували, що відповідач чинить їм перешкоди у користуванні спільною квартирою. Співвласники самостійно не можуть визначити спосіб користування квартирою, отже відповідний спір має вирішуватися у судовому порядку.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статей 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За обставин цієї справи між сторонами існує спір з приводу порядку користування спільною квартирою, так як без втручання державних органів встановити можливий порядок спільного використання майна сторони не мають можливості, що, зокрема, вбачається з позицій обох сторін стосовно суті заявлених у справі вимог.
Невстановлення між співвласниками чіткого порядку користування належним їм майном призводить до постійних конфліктних ситуацій, які вирішуються, в тому числі, за допомогою правоохоронних органів.
Наявність перешкод позивачам в користуванні спірним майном підтверджується наявними доказами по справі, а також з позиції самої відповідачки, яка категорично заперечує потребу відповідачів у користуванні даним житлом, посилаючись на наявність у них у власності іншого нерухомого майна, та відповідно відсутність потреби у визначенні між сторонами порядку користування даною квартирою.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про усунення позивачам перешкод у користуванні спільною квартирою шляхом їх вселення, так як відповідач, як інший співвласник, чинить перешкоди стосовно фактичного здійснення права на користування спільною квартирою позивачами, з приводу чого мали місце численні звернення до правоохоронних органів.
Відтак аргументи скаржника про протилежне є необґрунтованими.
Також апеляційний суд вважає справедливим визначений судом першої інстанції фактичний порядок користування спільною квартирою, який не порушує права позивача, яка має у власності 1/3 частину квартири, але їй було виділено кімнату найбільшої площі, та забезпечує реалізацію прав інших співвласників 2/3 частини квартири на спільне користування квартирою, враховуючи, що вона складається з двох відокремлених кімнат та має приміщення спільного використання кухню, шафи, вбиральні, коридор та лоджію.
Апеляційний суд оцінює критично посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не врахував її заперечення у відзиві на позов, адже таким аргументам при вирішенні спору була надана оцінка.

Не можна погодитися з аргументами скаржника і про те, що запропонований позивачами варіант спільного користування не враховує інтереси співвласників, адже залишив у спільному користуванні лоджію, вхід на яку хоч і забезпечується через кімнату, виділену відповідачу, але дана обставина сама по собі не може бути перешкодою для такого вирішення спору у справі. Крім того, такий порядок користування квартирою відповідає розміру часток співвласників у праві власності та враховує фактичну конфігурацію приміщень у квартирі.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.11.2024 у цій справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 20.11.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.03. 2025.

Суддя-доповідач

Судді