Справа № 642/660/25
Провадження № 2/642/630/25

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 р. м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Балабая С.С.,

за участю секретаря судового засідання Ажиппо О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 , ПрАТ "Статус" про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що що протягом тривалого часу з моменту вчинення ДТП 20 травня 2011 року і до дня звернення до суду він зазнає значних моральних страждань, спричинених протиправними діями відповідача та повною відсутністю з його боку будь-яких заходів щодо добровільного відшкодування завданої шкоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження, що несли загрозу для життя та призвели до тривалого лікування, численних операцій, значних фізичних страждань, втрати працездатності та подальших обмежень у звичному способі життя. Понад місяць позивач провів у лікарні у тяжкому стані, а після виписки його подальше життя супроводжувалося постійним фізичним болем, погіршенням здоров?я та психологічною пригніченістю. Проте, незважаючи на тяжкі наслідки, відповідач протягом 14 років не визнав своєї вини, не вибачився, не розкаявся та не вчинив жодних дій для компенсації завданої шкоди. Більш того, навіть після закриття кримінального провадження у зв`язку зі спливом строків давності, що не є реабілітуючою підставою, відповідач продовжив ухилятися від будь-якої відповідальності, що посилило почуття несправедливості та безпорадності позивача. Постійні судові процеси та багаторічна боротьба за поновлення своїх прав спричинили позивачу глибокі душевні страждання, емоційну нестабільність, стрес, втрату віри у справедливість, відчуття пригніченості та тривожності. Стан моральних переживань позивача ускладнюється тим, що його життя кардинально змінилося він став людиною з постійними обмеженнями, що впливає на його соціальну активність, професійні можливості та стосунки з близькими. Водночас відповідач, який завдав таких серйозних наслідків, продовжує вести звичайний спосіб життя, жодним чином не проявивши співчуття чи готовності компенсувати заподіяне. Саме така байдужість і тривала бездіяльність відповідача стали джерелом ще більшого морального болю та психологічних страждань для позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Призначено підготовче судове засідання.

16.04.2025 представник відповідача через систему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву. Мотивований тим, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами, а заявлений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки КП «Харківські теплові мережі» не вчиняло протиправних дій, які могли б спричинити позивачу моральні страждання, та вжило всіх передбачених законодавством заходів щодо належного виконання своїх обов`язків. Крім цього, представник відпровідача посилався, що відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Виходячи із наведеного позивачу відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів необхідно звернутися до Страхової компанії Статус з заявою про відшкодування шкоди заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника (КП Харківські теплові мережі), який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 16.05.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по сутті.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 30.06.2025 клопотання представника відповідача КП «Харківські теплові мережі» - Вінницького М.В. про повернення до стадії підготовчого провадження задоволено. Суд постановив повернутися на стадію підготовчого провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 15.07.2025 залучено до участі у справі № 642/660/25 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ПрАТ "Статус".

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 05.09.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 , ПрАТ "Статус" про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки через систему «Електронний суд», причини неявки суду не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до правової позиції, виснованої в постанові КГС ВС від 31 травня 2021 року у справі № 904/2830/20 Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Приймаючи до уваги, що в цій справі вирішується питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки суд вважає необґрунтованим посилання позивача на п.1 ч. 2 ст.1167 та ч.2 та 5 ст. 1187 ЦК України як на підставу заявленого позову, відповідно до яких моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини, якщо тільки така особа не доведе, , що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.

Отже, в даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а саме ст.1188 ЦК України, відповідно до якого шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 1188 ЦК України головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення.

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 24.05.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки , поклавши на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 20000 грн. Стягнуто з КП «Харківські теплові мережі» та ПАТ «Страхова компанія «Статус» солідарно на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди в розмірі 6021 грн. 56 коп. Стягнуто з КП «Харківські теплові мережі» та ПАТ «Страхова компанія «Статус» солідарно на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на лікування та витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги, в розмірі 15325 грн. 84 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати за проведення експертизи у справі - у розмірі 1173 грн.. 60 коп.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.07.2021, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 24 травня 2017 року у відношенні ОСОБА_2 скасовано. Закрито кримінальне провадження, звільнивши ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку зі сплином строків давності, що не позбавляє потерпілого ОСОБА_1 права звернутись до суду першої інстанції із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно аналізу приписів КПК України та КК України, які визначають механізм звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, таке звільнення вирішується ухвалою суду, в якій не вирішується питання винуватості або невинуватості.

Отже, суд не може застосувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 20.07.2021 на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, так як його вина зазначеним рішенням не встановлена, також зазначеною ухвалою не встановлювався факт події ДТП та завдання внасідок її ОСОБА_2 шкоди здоров`ю ОСОБА_1 .

Судом були дослідженні матеріали кримінального провадження №0001152 від 02.10.2013 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.05.2011, згідно якого 20.05.2011 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Москвич» під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «ГАЗ» 3307 під керуванням водія ОСОБА_2 ;

- схема до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.05.2011, де зафіксоване розташування автомобілів після дорожньо-транспортної пригоди;

- протокол відтворення обстановки та обставин подій від 21.06.2011, проведений за участю ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в ході якого останні розповіли та показали про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 20.05.2011 на перехресті вул. Полтавський Шлях та вул. Кандаурова в м. Харкові;

- висновк судово-медичної експертизи №968-А/11 від 03.06.2011, згідно з яким у ОСОБА_1 на момент огляду мали місце наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: забиття головного мозку, субдуральний крововилив, забита рана лівої височної області; закрита травма грудної клітини: багаточисельні переломи ребер зліва, забиття-розрив лівої легені, лівосторонній гемопневмоторакс; закрита травма живота: розриви селезінки з послідуючим її видаленням, гемоперитонеум 2 ст.; багато чисельні переломи кісток тазу. Наявні пошкодження утворились внаслідок впливу тупих твердих предметів, можливо, в умовах дорожньо-транспортної пригоди, на яке вказане в постанові. Пошкодження, виявлені у громадянина ОСОБА_1 у своїй сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя. При госпіталізації в стаціонар, в крові громадянина ОСОБА_1 , досліджуваної в лабораторії ГКБСМП газохроматографічним методом, алкоголь в крові не виявлений;

- лист начальника КП «ХАРЬКОВ-СИГНАЛ» №221 від 10.06.2011 та схема організації руху з розстановкою технічних засобів, в якій відображено схему організації руху світлофору, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кандаурова - Полтавський шлях з тривалістю горіння сигналів в усіх напрямках на 20.05.2011.

Крім того, судом досліджено висновок автотехнічної експертизи №131/14 від 14.03.2014, згідно якого дослідження експертом було проведено по двом варіантам: 1) по вихідним даним, вказаним свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також потерпілим ОСОБА_1 ; 2) по вихідним даним, вказаним водієм автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 .

Так, за 1-м варіантом, зробленим по вихідним даним, вказаним свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також потерпілим ОСОБА_1 :

1) В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3. е) та 8.10. Правил дорожнього руху. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Москвич ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху.

2) В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п.п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху. В дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, водій автомобіля Москвич ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху.

3) В діях водія автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 8.3.7. е) Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, находились в причинному зв`язку з ДТП. В діях водія автомобіля Москвич ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, находились би в причинному зв`язку з ДТП.

За 2-м варіантом, зробленим по вихідним даним, вказаним водієм автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 :

1) В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Москвич ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3. е) та 8.10. Правил дорожнього руху. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ГАЗ ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху.

2) В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля Москвич ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п.п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху. В зв`язку з нестачею вихідних даних, вказаних у дослідницькій частині висновку, відповісти на питання «Чи мав технічну можливість водій ОСОБА_2 запобігти зіткненню шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху?» не представляється можливим.

3) В діях водія автомобіля Москвич ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 8.3.7. е) Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, находились в причинному зв`язку з ДТП. В зв`язку з нестачею вихідних даних, вказаних у дослідницькій частині висновку, відповісти на питання «Чи є в діях водія ОСОБА_2 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які перебували б у причинному зв`язку з подією?» не представляється можливим.

Суд приймає до уваги 1-й варіант висновку автотехнічної експертизи №131/14 від 14.03.2014, оскільки саме він, ґрунтується на заданих органом досудового розслідування вихідних даних, які досліджені в судовому засіданні.

Отже, дослідженими в судовому засіданні доказами, які в силу ст. 77, 78, 79 ЦПК України, є належними, допустими достовірними та які суд за своїм внутрішнім переконанням визнає достатніми у своїй сукупності для того, щоб у дійти висновку про наявність наявність факту події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.05.2011 рокуза участю автомобіля «Москвич» під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «ГАЗ» 3307 під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті якої внаслідок протиправних та винних дій ОСОБА_2 завдано тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачу відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів необхідно звернутися до Страхової компанії Статус з заявою про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин моральна шкода страховиками не відшкодовувалася, оскільки у редакції Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року, яка діяла на час завдання шкоди позивачу внаслідок ДТП, норма про відшкодування моральної шкоди відсутня. Лише пізніше до Закону було внесено зміни, якими запроваджено статтю 26-1, відповідно до якої страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду в розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, на час, коли сталися події у справі, що розглядається, правової підстави для відшкодування моральної шкоди страховою компанією не існувало, а відшкодування немайнової шкоди можливе лише після набрання чинності зазначеними змінами до законодавства.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд зазначає, що в судовому засіданні знайшов факт підтвердження моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_2 , яка полягає у тому, що йому завдані тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок події ДТП з вини ОСОБА_2 , зазначені тілесні ушкодження були небезпечними для життя, безсумнівно завдали фізичного болю, призвели до тривалого лікування, до втрати органу, що свідчить про завдання невідновлювальної шкоди здоров`ю ОСОБА_1 та подальших обмежень у звичному способі життя, завдані тілесні ушкодження мають вплив на стан здоровя позивача і до цього часу. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Отже, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі: характер і тяжкість завданих позивачу тілесних ушкоджень та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 200 000 грн, а в іншій частині відмовити.

Також, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про необгрунтованість позовних вимог внаслідок того, щоКП «Харківські теплові мережі» не вчиняло протиправних дій, які могли б спричинити позивачу моральні страждання, та вжило всіх передбачених законодавством заходів щодо належного виконання своїх обов`язків виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до виписки з наказу комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 10.05.2011 «По особовому складу» в.о. генерального директора Є.А. Зінченка, у зв`язку з ремонтом автомобіля ГАЗ 2705-434 держ. № НОМЕР_1 дільниці автотранспорту Ленінської філії, з 10.05.2011 закріплено за автомобілем ГАЗ-3307 держ. № НОМЕР_2 нижче зазначених водіїв дільниці автотранспорту Ленінської філії, за їх згодою, зі збереженням тарифної ставки за основним місцем роботи: ОСОБА_2 водія 1 класу, ОСОБА_10 водія 1 класу, ОСОБА_11 водія 3 класу, ОСОБА_12 водія 3 класу.

КЦС ВС у постанові від 4 липня 2023 року у справі № 686/20281/21 виснував, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже в даному випадку завдана позивачу моральна шкода підлягає стягненню з відповідача КП «Харківські теплові мережі».

Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», третя особа ОСОБА_2 , ПрАТ "Статус" про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://ln.hr.court.gov.ua/sud2024/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (, адреса: м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11).

Третя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: ПрАТ "Статус" (, адреса: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Фрунзе 225/ветеринарна 22).

Повний текст судового рішення складено 08.12.2025.

Суддя С.С. Балабай