МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/5977/24
Номер провадження № 2/521/402/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 березня 2025 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідач : Громадська організація «АНІМАЛ СОС ОДЕСА»

предмет позову : витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послалася на те, що до листопада 2022 року постійно проживала в м. Херсоні.

З 2013 року вона є зооволонтером.

З 2016 року позивач почала, серед інших тварин, опікуватись собакою (сукою) породи метис палєвої масті на прізвисько « ОСОБА_2 » ( ОСОБА_3 ).

Позивач стверджувала, що в червні 2023 року після підриву російськими окупантами Каховської ГЕС такий собака був врятований ДСНС і переданий волонтерам ГО «АНІМАЛ СОС ОДЕСА».

З 6.06.2023 позивач почала пошуки тварини, неодноразово зверталась до відповідача.

Собака не повернутий.

Підставою позову позивач визначила вимоги ст. 387 ЦК України, за якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягала на тому, що тварина незаконно, умисно утримується відповідачем в одному з селищ Одеської області.

Відповідач позов не визнав.

ГО «АНІМАЛ СОС ОДЕСА» стверджувала, що позов не є доведеним позивачем.

Так, відповідач не оспорював, що брав участь у врятуванні тварин в червні 2023 року після підриву російськими окупантами Каховської ГЕС в м.Херсоні.

Поряд із тим, докази права власності позивача на конкретного собаку відсутні, наданий позивчем ветеринарний паспорт на тварину вимогам закону не відповідає, повних ідентифікуючих ознаки тварини не містить.

Достовірно ідентифікуючі тварину докази, як в досудовому порядку, так і в процесі розгляду справи судом не встановлені.

Відповідач сприяв ОСОБА_1 в пошуку собаки, разом із тим, серед врятованих собак жоден не відповідає визначеним позивачем прикметам.

Позивач неодноразово надавала різну інформацію щодо особливих ознак тварини та вже знаходила собаку в інших волонтерів, організувала його транспортування, а в подальшому помилилась в ідентифікаціїї такої тварини.

Відповідач наполягав на тому, що вищезазначене виключає задоволення позову, а порушене право власності ОСОБА_1 на конкретну індивідуально визначену тварину нею в процесі розгляду справи не доведено.

Дослідивши обставини справи, наявні докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

В порядку ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Окрім того, виниклі між стронами правовідносини врегульовані Європейською конвенцією про захист домашніх тварин від 13.11.1987 (ратифіковано Законом України № 578-7 від 18.09.2013), Законом України "Про захист тварин від жорстокого поводження", Законлм України "Про благоустрій населених пунктів", Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України "Про ветеринарну медицину", Закон України "Про тваринний світ", Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб", тощо.

Відповідно до положень Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» тваринами є біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові.

Собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі є домашніми тваринами (статті 1 Закону).

Стаття 180 ЦК України визначає тварин як особливий об`єкт цивільних прав.

На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Власником домашніх тварин є фізична особа, зазначена як власник в ідентифікаційному документі, що супроводжує домашніх тварин під час їх некомерційного переміщення.

Єдина форма бланку ветеринарно-санітарного паспорта на домашню тварину (домашні тварини коти, собаки) затверджена наказом Мінагрополітики від 26.10.2017, №578.

Відповідно до ст. 341 ЦК України, якщо протягом двох місяців з моменту заявлення про затримання бездоглядної домашньої тварини не буде виявлено їхнього власника або він не заявить про своє право на них, право власності на ці тварини переходить до особи, у якої вони були на утриманні та в користуванні.

Дозволяється утримувати :

домашніх тварин - у квартирах (при цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування)

домашніх тварин - у "зоокутках" дитячих, освітніх, наукових, санаторно-курортних і оздоровчих закладів - з дозволу відповідного органу за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини;

домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї;

домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках;

собак - без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках.

При вирішенні спору суд враховує, що в Україні у сфері зооволонтерства використовують і поняття «опікун тварини», яке означає лише тимчасовий статус.

У законі таке поняття не міститься.

В місцевих правилах утримання домашніх тварин або в місцевих програмах, які займаються регулюванням чисельності безпритульних тварин, «опікунами тварини», як правило, називають волонтерів, які добровільно взяли на себе опіку над безпритульною твариною.

Вони стерилізють тварин, регулярно обробляють їх проти паразитів, підгодовують, лікують.

Разом із тим, такі тварини проживають на вулиці, вони не є власністю опікуна, а належать територіальній громаді, на території якої живуть.

Власники домашніх тварин за Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження», зобовязані, зокрема :

-дотримуватись санітарно-гігієнічних норм утримання тварин (прибирати екскременти в місцях загального користування);

-забезпечувати тишу з 22.00 до 08.00 та не порушувати громадський порядок;

-слідкувати, щоб тварина не втекла з місця її утримання;

-вигулювати тварину в рамках правил вигулу, не обмежувати в рухах та можливості контактувати з собі подібними;

-забезпечити за потреби намордником, поводком, нашийником з ідентифікуючими позначками;

-забезпечувати потрібну ветеринарну допомогу (обстеження, лікування, щеплення тощо);

-запобігати неконтрольованому розмноженню домашніх тварин.

Власникам забороняється, поміж іншого: вигулювати тварин без повідка, залишати тварин бездоглядними, утримувати незареєстрованих собак.

В процесі розгляду справи з пояснень позивача та показань допитаних за її клопотанням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судом встанолвено, що до листопада 2022 року ОСОБА_1 постійно прживала в м. Херсоні.

З 2013 року позивач добровільно надає безоплатну допомогу тваринам, які потребують підтримки, влаштовує собак у сімї.

З 2015-2016 років позивач почала серед інших тварин опікуватись як хоббі собакою (сукою) породи метис палєвої масті на прізвисько « ОСОБА_2 » ( ОСОБА_3 , ОСОБА_6 ), годувала його, періодично здійснювала ветеринарну допомогу, влаштувала за місцем проживання у дворі загального коистування біля підїзду конуру; ошийника, мікрочіпу, інших ідентифікуючих тварину ознаки на собаці не було.

Такий собака фактично проживав вільно без нагляду періодично біля підїзду, в більшості часу - на автозаправці.

В звязку із воєнними діями в місті позивач переїхала з дітьми до м.Одеси.

В цей час собака, на якого позивач посилалась в позові, протягом шести місяців до підриву в червні 2023 року російськими окупантами Каховської ГЕС залишився в м.Херсоні, продовжив існувати в звичному для себе серидовищі на автозаправці.

Позивач визнала, а допитані за її клопотанням вищезазначеі свідки показали суду, що собака в оселі позивача чи у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій, влаштованій позивачем території (в ізольованому приміщенні) не проживав; середовищем існування тварини була автозаправка в м.Херсоні.

Так, собака фактично був безпритульним.

Про обставини евакуції собаки свідки не обізнані.

ГО «АНІМАЛ СОС ОДЕСА» брав участь у врятуванні ДСНС тварин в червні 2023 року після підриву російськими окупантами Каховської ГЕС в м.Херсоні.

Після затоплення ГЕС 6.06.2023 позивач почала пошуки тварини, зокрема, зверталась до відповідача.

Позивач надавала різну інформацію щодо прикмет тварини.

Позивач не оспорювала, що вже знаходила собаку в іншій організації, влаштувала його транспортування, а в подальшому визнала свою помилку в ідентифікаціїї тварини.

З досладжених судом листувань, повідомлень, розмов сторін в соціальних мережах, месенджерах, показань допитаних в суді свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вбачається, що за визначеними позивачем прикметам жоден собака чітко не ідентифікований.

На декількох оглянутих судом відеозаписах зафіксований собака, вочевидь більший за розміром, ніж описаний позивачем.

Показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про те, що вони впізнали тварину за окрасом та поглядом суд оцінює критично, осільки: жодні достовірно ідентифікуючи тварину ознаки (за мікрочіпом, транспондером, ошийником, фото віде, тощо) в процесі розгляду справи позивачем не надані, а явно відмінні ознаки ідувідуально визначеного собаки серед своєї пароди (метис) - відсутні.

Метиси це собаки, які мають батьків різних порід, тобто є результатом схрещування двох або більше чистокровних представників або інших метисів.

Наданий позивчем суду ветеринарний паспорт на тварину не відповідає вимогам закону (єдиному бланку ветеринарно-санітарного паспорта на домашню тварину), як і не містить повною інформації про останню.

При досудовому звернені до відповідача позивач, окрім, усного опису «без повідка, розмір як спаніель, стерилізована, немає декілька зубів попереду або зверху або знизу, дуже розумна, контактна, ласкова, не лаюча, не проблема, комунікабельна, вуха стоячі, коли підходиш до неї, вона їх прижимає, колір світлий бежево-руда, дві родимки по боках на щоках, є брівки, дуже гарні очі, біля 10 років» жодних доказів для ідентифікації тварини не надавала.

Середовищем існування собаки, на якого позивач посилалась у позові, було місце загального користування; ідентифікуючих позначок, мікрочіпу, ошийника, повідка, тощо тварина не мала; позивач не здійснювала його вигул в рамках правил вигулу як власник, як і не виконували інших покладених на власника законодавством обовязків.

Відносин, притаманних власнику тварини та вихованцю судом не встановлено.

В порядку ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України).

Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам удового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, позивачем в процесі розгляду справи право власності на конкретну індивідуально визначену тварину не доведено та спростовуються матеріалами справи.

Порушене право власності ОСОБА_1 судом не встановлено.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст.354, 355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Світлана МАРКАРОВА

Повний текст рішення виготовлений 6.03.2025 06.03.25