Номер провадження: 22-ц/813/3719/25
Справа № 517/1070/24
Головуючий у першій інстанції Меєчко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав.

У позовній заяві зазначено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Біляївським районним судом Одеської області від 15 лютого 2013 року було розірвано. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 .

Також, вказаним вище заочним рішенням з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн на утримання сина щомісячно.

Зазначає, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені із 2012 року. На протязі останніх років дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з ним, брати участь у його вихованні та утриманні, не цікавиться його здоров`ям та розвитком, що погано впливає на дитину.

Аліменти відповідачем сплачуються нерегулярно, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на 21 квітня 2024 року він мав заборгованість за 5 місяців у розмірі 4338 грн 37 коп.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому представник позивачки адвокат Долженчук Н.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду та просить ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покладено на Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області (як орган опіки та піклування) контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 2009 року у Великодальницькій сільській раді Біляївського району Одеської області, актовий запис № 49, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2009 року. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного « ОСОБА_4 » було змінено на « ОСОБА_5 » (а.с. 12).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 квітня 2010 року, актовий запис № 24 (а.с. 15).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки на дошлюбне змінено не було. Також вказаним рішення стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 800 грн щомісяця (а.с. 13-14).

14 січня 2016 року позивачка своє прізвище « ОСОБА_5 » змінила на дошлюбне « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 14 січня 2016 року, актовий запис № 2 (а.с. 16).

Згідно з довідки виданої виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області № 658 від 26 травня 2023 року, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою проживає син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на її утриманні (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах складеного головним державним виконавцем Великомихайлівського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Чернецькою А.О., станом на 01 червня 2023 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 74 грн 56 коп., що в сукупному розмірі платежів складає 0 місяців 02 дні (а.с. 21-22).

Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах складеного головним державним виконавцем Великомихайлівського ВДВС у Роздільнянському районі Одеської області ПМУМЮ (м. Одеса) Чернецькою А.О., станом на 21 лютого 2024 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість у розмірі 4338 грн 37 коп., що в сукупному розмірі платежів складає 05 місяців 13 днів (а.с. 20).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, зважаючи на недоведеність позивачкою та її представником навмисного та систематичного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано.

На час вирішення справи судами неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 ..

Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області (як орган опіки і піклування) у своєму висновку зазначив, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , з метою забезпечення найкращих інтересів дітей.

В обґрунтування свого висновку, комісія зазначила, що неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю з півторарічного віку. Батько ОСОБА_2 життям дитини не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Аліменти сплачуються батьком нерегулярно. Згідно із рішення Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради від 14.03.2024 №40 визначено місце проживання ОСОБА_3 разом із матірю ОСОБА_1 . Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішується без участі батька і підтримки з боку батька.

Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції судом був опитаний неповнолітній ОСОБА_8 , який вказав, що свого батька ОСОБА_2 він не пам`ятає. Батько ніколи йому не телефонував та не спілкувався з ним. Сам він також з батьком спілкуватися не має бажання. Вважає, що батька необхідно позбавити батьківських прав, оскільки він не приймає участі в його вихованні.

Водночас суд першої інстанції дані пояснення дитини не взяв до уваги, обґрунтовуючи це проживанням дитини разом із матір`ю та перебуванням під її впливом. У такому випадку дитина може висловлювати саме думку (бажання) матері щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача. Тому врахування думки неповнолітнього ОСОБА_2 не є виправданою з огляду на встановлені у справі обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятись поглядам та думці дитини у відповідності з її віком і зрілістю.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства», стаття 45 ЦПК України).

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

Судом апеляційної інстанції проведено опитування неповнолітнього ОСОБА_3 у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 12 листопада 2025 року.

Неповнолітній ОСОБА_8 зазначив, що він знає яка справа слухається. Як звати батька він не знає, батька ніколи не бачив, оскільки той не приходив, не писав і не дзвонив, подарунків не отримував, родичів батька не знає. Самостійно не намагався знайти батька.

Опитуваний неповнолітній ОСОБА_8 повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів звертає увагу, що неповнолітній ОСОБА_8 на час проведення опитування досяг 15 років, у своєму віці усвідомлює важливість сімейних відносин, може диференціювати безпечні/небезпечні умови для себе, визначати пріоритети у житті, розуміє допустимі межі поведінки батьків по відношенню до себе, чітко проговорює позицію щодо позбавлення батька батьківських прав через його небажання підтримувати зв`язок із ним тривалий час (майже з народження), розуміє емоції та емоційні стани. Розуміє також, яке хоче ставлення до себе з боку батьків, що є піклуванням про емоційний, духовний, фізичний та психологічний стан. Категорична позиція дитини про позбавлення батьківських прав враховується колегією суддів при вирішення даного позову.

Крім того, ОСОБА_8 за весь час опитування самостійно не називав ОСОБА_2 батьком, застосовуючи при цьому займенник «він» або дієслова у минулому часі без зазначення ім`я батька чи іменника «батько», що також свідчить про відсутність емоційної прив`язки до батька та його ідентифікації як такої.

Таким чином, колегія суддів встановила, що ОСОБА_2 без поважних та обґрунтованих причин в повній мірі самоусунувся від належного виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач, починаючи з моменту народження дитини, проживав окремо від нього, не виконував своїх батьківських обов`язків з його виховання протягом 15 років, не спілкувався із сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя.

Таким чином, позбавлення батьківських прав батька, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що тривалий час у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 . Дійсно, наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав щодо дитини, проте сукупність встановлених під час розгляду справи обставин підтверджує ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Фактів створення перешкод з боку мати у здійсненні батьком своїх прав щодо дітей судами не встановлено. Відомості щодо звернення відповідача до органу опіки та піклування або суду, щодо встановлення порядку та способів її участі у вихованні дитини відсутні.

За встановлених обставин позбавлення судом відповідача батьківських прав лише скасує правовий зв`язок між ним та сином, а враховуючи відсутність між ними будь-яких особистих стосунків упродовж тривалого часу, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці стосунки.

Таким чином, при вирішенні спору у цій справі, колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням найкращих інтересів дитини, дійшла висновку про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання дитини майже з самого народження, а тому наявні виключні обставини для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суперечитиме інтересам дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної заяви.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування стабілізаційних графіків відключення світла, апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 09 грудня 2025 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2024 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева