ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3015/25 Справа № 212/7861/24 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7861/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Бенєфіт», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Лайф»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2024 року, яке ухвалено суддею Козловим Д.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» (надалі - «ОТП Банк»), Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Бенєфіт» (надалі - ТОВ «Страхова компанія «Бенєфіт»), Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Арсенал Лайф» (надалі - ТОВ «Страхова компанія «Арсенал Лайф») про визнання договорів кредитування та страхування недійсними.

Позовна заява обґрунтована тим, що 19.01.2022 ОСОБА_1 виявив бажання придбати транспортний засіб через фірму ТОВ «Везем Шиппинг», яка зобов`язалась привезти в м. Кривий Ріг автомобіль BMW Х5 2011 рік, номер шасі № НОМЕР_1 , який буде продано лише в разі укладення кредитного договору із AT «ОТП Банк».

Отримавши попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу від 17.01.2022, позивач 19.01.2022 у приміщенні AT «ОТП Банк» уклав договір надання споживчого кредиту разом із страховими угодами на прохання менеджера банку із ТДВ «СК «Бенєфіт» та ТДВ «СК «Арсенал Лайф».

Будучи введеним в оману, позивач уклав договір страхування життя № 25/02/ від 19 січня 2022 року із Страховою компанією «Арсенал Лайф» (даний договір фактично з вбудованою частиною кредитного договору № та навіть підписаний посадовими особами АТ «ОТП Банк») та договори № 235 199/20-01-2022 (добровільного страхування платежів), № ДСФ/235199/20012022 (добровільного страхування фінансових ризиків) із ТДВ «Страхова компанія «БЕНЕФІТ», після чого з позивачем з боку АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № , відповідно якого та на підставі рахунків ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», ТДВ «Страхова компанія «БЕНЕФІТ», за рахунків грошових коштів позивача та кредитних коштів, які позивачу навіть не видавались на руки, сплачено 317 920 грн. (з яких 76 275 грн. було сплачена з коштів позивача, а решта - була надана за договором кредиту), ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ», 10 039 грн. було сплачено ТДВ «Страхова компанія «БЕНЕФІТ».

При цьому позивачем з 24 січня 2022 року по 19 липня 2022 року в касу АТ «ОТП Банк» було сплачено 43 250 грн.

До теперішнього часу представники ТОВ «Везем Шиппинг», ТДВ «СК Бенєфіт» та АТ «ОТП Банк», автомобіль BMW Х5 йому не надали.

Позивач вважає, що при укладенні договору кредиту та страхування життя були чисельні порушення законодавства та прав позичальника з боку АТ «ОТП Банк», тому такі договори мають бути визнані недійсними. Так, представниками банку не було дотримано положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування, тому вважав, що за ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» така підприємницька практика ввела його в оману, тому за ст. 230 ЦК України такий правочин повинен бути визнаний недійсним.

Також позивач має статус потерпілого у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 , директора ТОВ «Везем Шиппинг», яке перебуває у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати недійсними кредитний договір № , укладений ОСОБА_1 із АТ «ОТП Банк», та договір страхування життя № 25/02/ від 19.01.2022.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць З.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, а саме, той факт, позивачем доведено, і цей факт зазначено в рішенні суду першої інстанції, але не взято судом до уваги при винесенні рішення, що відповідно до рахунку на оплату від 17.01.2022 року ТОВ «Везем Шиппинг» за придбання ОСОБА_1 автомобілю BMW Х5 за попереднім договором купівлі-продажу визначило для оплати позивачу 317919,22 грн. На підтвердження виконання замовлення у ТОВ «Везем Шиппинг» позивачем було додано суду квитанцію № 325T003MZF від 19.01.2022 про купівлю валюти в банку та № від 19.01.2022 на отримання ОСОБА_1 готівки в АТ «ОТП Банк». За договором добровільного страхування № 235199/20-01-2022 від 20 січня 2022 року ОСОБА_1 із ТДВ «СК «Бенєфіт» уклав угоду про страхування вантажу через морське та автомобільне перевезення щодо автомобілю BMW Х5. Також, квитанцією № 4 від 24.01.2022 підтверджується проведення оплати ОСОБА_1 страхового платежу в сумі 9940 грн. на користь ТДВ «СК «Бенєфіт». Натомість, статус ОСОБА_1 , як потерпілого, в рамках кримінального провадження № 0000907 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 3, 4 ст. 191 КК України підтверджується інформацією Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2024 року, в провадженні якого дана справа перебуває. Фактично, ОСОБА_1 має статус потерпілої особи саме через протиправну діяльності ТОВ "Везем Шиппинг", на вимогу яких позивачем було взято споживчий кредит на придбання автомобілю. Саме цей факт судом першої інстанції не було взято до уваги при винесенні рішення.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на обставини, що мають істотне значення, а саме: відсутність повної інформації про умови кредиту, недобросовісність умов договору та примушування до укладення додаткових договорів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рахунку на оплату від 17.01.2022 року, ТОВ «Везем Шиппинг» за придбання ОСОБА_1 автомобілю BMW Х5 за попереднім договором купівлі-продажу, визначило для оплати позивачу 317919,22 грн.

На підтвердження виконання замовлення у ТОВ «Везем Шиппинг» позивачем було додано суду квитанцію № 325T003MZF від 19.01.2022 про купівлю валюти в банку та № від 19.01.2022 на отримання ОСОБА_1 готівки в АТ «ОТП Банк».

Між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» укладено договір кредитування від 19.01.2022 року № , за яким АТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 загалом 252164,00 грн. кредиту, з яких 242000,00 грн. на споживчі цілі, 7260,00 грн. на комісійну винагороду банку, 2904,00 грн. на придбання послуг добровільного страхування життя у ТДВ «СК «Арсенал Лайф», з поверненням кредиту до 19.01.2025 року згідно із графіком платежів зі сплатою 5% на місяць, що також підтверджується заявою-приєднанням № 25/02/ від 19.01.2022 року до оферти на укладення договору добровільного страхування життя позивача у ТДВ «СК «Арсенал Лайф».

За умовами кредитного договору (п. 5.6), ОСОБА_1 підтвердив, що йому була надана вичерпна інформація про послуги банку та третіх осіб, позивач отримав письмово та в повному обсязі інформацію про умови кредитування з примірником кредитного договору, заяви-анкети, правил кредитування, паспортом споживчого кредиту, тарифів банку, з якими він згоден та зобов`язується їх виконувати.

Квитанцією № від 19.01.2022 підтверджується отримання ОСОБА_1 готівки в АТ «ОТП Банк» в сумі 242000,00 грн. на виконання укладеного між ними договору кредитування від 19.01.2022 року.

Згідно договору добровільного страхування № 235199/20-01-2022 від 20 січня 2022 року, ОСОБА_1 із ТДВ «СК «Бенєфіт» уклав угоду про страхування вантажу через морське та автомобільне перевезення щодо автомобілю BMW Х5.

Квитанцією № 4 від 24.01.2022 підтверджується проведення оплати ОСОБА_1 страхового платежу в сумі 9940 грн. на користь ТДВ «СК «Бенєфіт».

Статус ОСОБА_1 , як потерпілого, в рамках кримінального провадження № 0000907 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 3, 4 ст. 191 КК України підтверджується інформацією Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2024 року, в провадженні якого дана справа перебуває.

Здійснення ОСОБА_1 щомісячних платежів на користь AT «ОТП Банк» на часткове виконання умов кредитного договору від 19.01.2022 року підтверджується наданими позивачем квитанціями про здійснення ним повернення кредитних коштів банку № 29640772 від 18.02.2022, № 20894606 від 16.03.2022, № 21415028 від 18.04.2022, № 23605722 від 18.05.2022, № 22844394 від 17.06.2022, № 35228131 від 27.06.2022, № 24923795 від 19.07.2022.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору кредиту та договору страхування життя недійсними, також не надано суду доказів вчинення щодо нього обману та тиску.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п`ятої цієї статті у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими, згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобов`язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов`язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 19 січня 2022 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № , на підставі якого Банк надав Позичальнику споживчий кредит, а Позичальник отримує його на умовах передбачених цим Кредитним договором (п. 1.1. Кредитного договору). Відповідно до вказаного пункту Кредит видається Позичальнику у розмірі 242 000 гривень, цільове призначення якого є споживчі цілі та на придбання Послуг страхування у страховій компанії СК «Арсенал Лайф», у зв`язку із чим загальний розмір кредиту становить 252 164 грн. Дата остаточного повернення кредиту 19 січня 2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,99 % річних (а.с. 21-27).

19 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 через АТ «ОТП Банк» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 317 919,30 грн. на рахунок ТзОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» для сплати за авто інд. 5UХZV4C5XBL408836зг рах. № 12015-ВШ0172 від 17 січня 2022 року.

Між ОСОБА_1 та СК «Арсенал Лайф» договір страхування життя № 25/02/ від 19.01.2022 (а.с. 28-33).

Як установлено судом першої інстанції та убачається із матеріалів справи, оспорюваний позивачем кредитний договір та договір страхування життя підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення оспорюваних договорів не заявляв додаткових вимог щодо умов вказаних договорів.

Так, у кредитному договорі та договорі страхування життя наведена вичерпна інформація щодо умов кредитування та страхування, вказана сума кредиту, строк кредитування, розмір та порядок повернення кредиту та сплати процентів, розмір процентної ставки, підстави для її зміни, сукупна вартість кредиту.

Кредитні кошти видавалися на купівлю транспортного засобу.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними кредитного договору та договору страхування життя, позивач посилалася на те, що після більш детального ознайомлення із оспорюваними договорами, він дійшов висновку про те, що підписання договору про надання кредиту та страхування життя стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку АТ «ОТП Банк», а самі договори мають бути визнані недійсними.

При цьому, в чому саме полягають порушення АТ «ОТП Банк» норм чинного законодавства та прав позичальника при укладенні оспорюваних договорів, позивачем не зазначено, а лише наявні посилання на протизаконність п.2,3 та п.7 кредитного договору № 3 із наявним наміром введення в оману.

Як убачається із оспорюваного позивачем кредитного договору, п.2,3 та п.7 кредитного договору № 3 від 19 січня 2022 року, який укладено між позивачем та відповідачем, є чіткими та зрозумілими, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема, щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки.

Зокрема, п.2,3 кредитного договору № 3 від 19 січня 2022 року, який укладено між позивачем та відповідачем, визначено, що позивач погоджується придбати додаткові послуги Банку, а саме «Договір страхування», «Договір забезпечення» та погоджується із оплатою «Платежі за супровідні послуги», зокрема щодо оплати послуг оцінювача, нотаріуса, страховика з посиланням на усі тарифи та комісії, що підлягають сплаті за такі послуги. Також позивач погодився з тим, що протягом дії кредитного договору тарифи банку, а також тарифи за додаткові послуги банку, можуть бути змінені.

В пункті 7 кредитного договору № 3 від 19 січня 2022 року, який укладено між позивачем та відповідачем, взагалі зазначені умови дистанційного обслуговування та електронної взаємодії сторін кредитного договору, а не умови кредитування.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

При цьому, судом встановлено, що у момент укладення спірного договору 19 січня 2022 року, відбулося повне виконання умов договору з боку банку, яким було перераховано за вказівкою ОСОБА_1 кредитні кошти на оплату рахунку ТОВ «Везем Шиппинг», на виконання умов за яким ОСОБА_1 проводив повернення кредитних коштів на користь банку, внаслідок чого суд дійшоа вірного висновку, що з огляду на реальний характер зазначеного договору, це є доказом не лише факту його укладення, а також його дійсності.

Щодо доводів позивача про введення його в оману, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення норм статті 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не доведено навмисного введення його в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочинів, а саме укладення кредитного договору та договору страхування життя.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки останнім не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору кредиту недійсним, також не надано суду доказів вчинення щодо нього обману та тиску.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна, - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: