Провадження 2/127/3305/24
08 грудня 2025 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі
головуючого судді Борисюк І.Е.,
за участю: секретаря судового засідання Обертун Н.М.,
адвоката позивача Савинського О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог за заявою адвоката позивача, -
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 про стягнення безпідставно набутих коштів, розгляд якої відбувався у порядку загального позовного провадження.
13.11.2025 у вищевказаній справі було ухвалено рішення.
Адвокатом позивача та адвокатом відповідачки ОСОБА_4 у підготовчому засіданні було повідомлено про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем та відповідачкою ОСОБА_4 судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, а тому адвокати просили суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог, посилаючись на ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
В зв`язку із вищевказаним, судом було встановлено позивачу та відповідачці ОСОБА_4 п`ятиденний термін після ухвалення рішення суду (до 18.11.2025) для надання суду доказів щодо розміру понесених судових витрат і призначено судове засідання для вирішення даного питання.
У строк встановлений судом адвокатом позивача було надано суду докази щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 08.12.2025 заяву адвоката відповідачки Бзової К.А. про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог залишено без розгляду.
Згідно із ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, передбаченому частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення.
У судове засідання відповідачі, а також треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача і на стороні відповідачів, не з`явились, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Водночас, в матеріалах справи міститься клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 , про розгляд справи без його участі, викладене у письмових поясненнях. Зокрема, 04.12.2025 до суду надійшло клопотання адвоката відповідачки ОСОБА_4 про зменшення розміру судових витрат, із змісту якого вбачається й клопотання про вирішення питання про судові витрати у відсутність відповідачки ОСОБА_4 та її адвоката.
Адвокат позивача не заперечував щодо проведення судового засідання у відсутність відповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Враховуючи вищевикладене, клопотання адвоката відповідачки ОСОБА_4 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 , думку адвоката позивача, а також положення ст. 223 і ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 та на стороні відповідачів ОСОБА_6 (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання).
Заслухавши адвоката позивача, дослідивши докази понесення позивачем судових витрат та клопотання адвоката відповідачки ОСОБА_4 про зменшення розміру судових витрат позивача, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Рішенням суду у даній цивільній справі від 13.11.2025 було частково задоволено позов і стягнуто на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти з ОСОБА_2 в сумі 46 010, 00 гривень; з ОСОБА_3 в сумі 46 010, 00 гривень; з ОСОБА_4 в сумі 42 260, 20 гривень. Також судом вирішено питання про розподіл судового збору.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позові позивачкою на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України було наведено попередню (орієнтовну) суму судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу - 3 000, 00 гривень.

На виконання положень п. 17 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в підготовчому засіданні судом було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. Так, адвокатом позивача, зокрема, було заявлено витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Надаючи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у встановлений судом строк із дотриманням порядку їх надання, адвокат позивача просив стягнути з відповідачів 27 500, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження судових витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої (правової) допомоги № 15/06/2024 від 15.06.2024 із додатком № 1 до нього, акти приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 21.06.2024 і № 2 від 17.11.2025 та квитанції № 1 від 21.06.2024 і від 17.11.2025. (т. 2 а.с. 136-142)

Судом встановлено, що 15.06.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Савинського О.Г. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 15/06/2024 від 15.06.2024, на підставі якого було видано ордер. (т. 2 а.с. 135 (аналогічно т. 1 а.с. 131), 140-142)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Савинський О.Г. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2008, виданого 23.01.2018.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження виконання адвокатом Савинським О.Г. умов вищевказаного договору суду надано акти виконаних робіт № 1 від 21.06.2024 і № 2 від 17.11.2025. (т. 2 а.с. 138-139)

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Слід звернути увагу на те, що вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Як вбачається із умов договору про надання правничої (правової) допомоги № 15/06/2024 від 15.06.2024, сторони даного правочину досягли домовленості, що вартість надання правничої (правової) допомоги погоджується сторонами в протоколі (додаток № 1). За результатами надання правничої (правової) допомоги складається акт, що підписується сторонами, де вказується обсяг наданої адвокатом допомоги і її вартість (розмір гонорару) (п. 3.1 договору).

Із протоколу погодження вартості надання правничої (правової) допомоги (додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 15/06/2024 від 15.06.2024) вбачається, що сторони даного правочину досягли домовленості про те, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору допомогу, є фіксованим і становить: за підготування позовної заяви - 3 000, 00 гривень; за участь в судовому засіданні (незалежно чи відбулось засідання та його тривалості) 2 000, 00 гривень; за написання клопотань та/або заяв, письмових пояснень 2 500, 00 гривень за кожен підготовлений документ. (т. 2 а.с. 142)

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

На виконання умов вищевказаного договору позивачем 21.06.2024 і 17.11.2025 було сплачено адвокату Савинському О.Г. 27 500, 00 гривень, що підтверджується квитанціями № 1 від 21.06.2024 і від 17.11.2025. (т. 2 а.с. 136-137) При цьому судом прийнято до уваги, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Таким чином, надані адвокатом позивача квитанції є належним доказом оплати позивачем правових послуг адвоката. Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.04.2020 по справі №727/4597/19, від 15.09.2021 по справі № 440/4206/19.

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Адвокатом відповідачки ОСОБА_4 до суду 04.12.2025 було подано клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з їх необґрунтованістю та неспівмірністю.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Надання адвокатських послуг позивачу підтверджується матеріалами справи.

Так, адвокатом було підготовлено позовну заяву, яку позивачем підписано і подано до суду, що підтверджується актом виконаних робіт № 1 від 21.06.2024.

Із акту виконаних робіт № 2 від 17.11.2025 вбачається, що до переліку наданих адвокатом позивачу послуг включено підготовку та подачу заяви про вступ у справу в якості представника від 21.11.2024, вартість якої становить 2 500, 00 гривень. Водночас, подання саме такої заяви не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Такі дії не були необхідними, адже представник сторони вступає у справу, надавши суду відповідні документи, що підтверджують його повноваження. Даною ж заявою, фактично, було повідомлено суду відомості, які є необхідними для забезпечення доступу адвокату позивача до підсистеми «Електронний суд». Однак судом прийнято до уваги, що дана заява містила й клопотання по справі. Звісно, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації і захисту прав та інтересів клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом позивача, зокрема на участь у судових засіданнях, які проводились в режимі відеоконференції, було витрачено загалом 5 год. 11 хв. (24.12.2024 з 11 год. 03 хв. до 11 год. 53 хв. 50 хв.; 30.01.2025 з 10 год. 04 хв. до 10 год. 21 хв. 17 хв.; 17.04.2025 з 16 год. 13 хв. до 16 год. 49 хв. 36 хв.; 07.07.2025 з 16 год. 00 хв. до 16 год. 40 хв. 40 хв.; 13.11.2025 з 10 год. 00 хв. до 12 год. 48 хв. 2 год. 48 хв.). При цьому судом враховано, що участь у судових засіданнях являє собою не формальну присутність на них, а підготовку адвоката до цих засідань, витрачений час на очікування судових засіданнях та безпосередню участь у них. Водночас, зазначення в акті виконаних робіт № 2 від 17.11.2025 адвокатом позивача про його участь в засіданнях, призначених на 26.11.2024, 03.03.2025, 20.03.2025, 27.05.2025 є безпідставною й необґрунтованою, адже засідання, призначені на 26.11.2024 і 03.03.2025 були відкладені через неявку адвоката позивача і задоволення його клопотань про відкладення розгляду справу, а засідання, призначені на 20.03.2025 і 27.05.2025, були відкладені через перебування головуючого судді у відпустці та навчанні, про що секретарем було повідомлено адвоката позивача завчасно.

Також судом враховано поведінку сторін під час розгляду справи, дії сторін щодо досудового врегулювання спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи; значення справи для сторін; суму витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем до відшкодування, яка істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Приймаючи до уваги положення ч. 4 ст. 141 ЦПК України, судом враховано, що сторона позивача не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку разом із позовом, як те вбачається з матеріалів справи, водночас передбачила збільшення таких витрат, повідомивши про це під час підготовчого провадження.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 500, 00 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на її складність. Крім того, оцінка дій адвоката позивача вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості, розумності та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є занадто значними.

При цьому, суд звертає увагу учасників справи на те, що суд не втручається у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару, а лише виконує свій обов`язок щодо розподілу судових витрат.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами адвоката відповідачки ОСОБА_4 про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, складністю справи та виконаних робіт (наданих послуг), критерію реальності таких витрат. Суд прийшов до висновку, що позивачем не дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Зважаючи на викладене вище, приймаючи до уваги клопотання адвоката відповідачки ОСОБА_4 про зменшення розміру судових витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 15 000, 00 гривень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000, 00 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (47, 47 %), а саме з:

-ОСОБА_2 5 071, 50 гривень (які становлять 33, 81 % від загального розміру вимог);

-ОСОБА_3 5 067, 00 гривень (які становлять 33, 78 % від загального розміру вимог);

-ОСОБА_4 4 861, 50 гривень (які становлять 32, 41 % від загального розміру вимог).

Решту витрат на професійну правничу допомогу слід залишити за позивачем.

Як встановлено рішенням суду від 13.11.2025, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 263-266, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000, 00 гривень, а саме з:

- ОСОБА_2 в сумі 5 071, 50 гривень;

- ОСОБА_3 в сумі 5 067, 00 гривень;

- ОСОБА_4 в сумі 4 861, 50 гривень.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_5 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_6 : ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_6 .

Додаткове рішення складено 08.12.2025.

Суддя