Справа № 348/2045/21
Провадження № 22-ц/4808/228/25
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Пнівчук О. В.,

секретаря Шемрай Н. Б.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Госедла О. Д.

представника відповідача адвоката Юркевич Х. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 15 листопада 2024року в складі судді Міськевич О. Я., ухвалене в м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складено 25 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ланчинської селищної ради, третя особа на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами та зобов`язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Ланчинської селищної ради, третя особа на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, житловим будинком, господарськими будівлями і спорудами та про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 2007 року він є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Домоволодіння складається з житлового будинку, літньої кухні, стайні, стодоли, убиральні, огорожі та криниці. Будівництво житлового будинку здійснено його мамою ОСОБА_3 відповідно до вимог будівельних норм і правил на виділеній земельній ділянці для цієї мети.

Відповідно до земельно-кадастрових книг за ОСОБА_3 було обліковано земельні ділянки загальною площею 0,3357 га, з них: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,0170 га для ведення особистого селянського господарства. Вказані земельні ділянки межують одна з одною, тобто складають одну цілу земельну ділянку. Після смерті матері земельні ділянки перейшли в його користування.

Також рішенням сесії Ланчинської селищної ради від 23 вересня 1998 року йому надано в постійне користування земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,09 га: 0,05 га із землекористування колишньої с/с «Прут» та 0,04 га із землекористування його матері ОСОБА_3 . Вказана земельна ділянка була виділена в натурі, межувала із земельною ділянкою його матері ОСОБА_3 та із земельною ділянкою сільськогосподарської спілки «Прут», на якій були розташовані столярний та лісопильний цехи. При цьому його земельна ділянка та земельна ділянка його матері були суміжними.

Отже, загальна площа земельних ділянок, які були виділені його матері ОСОБА_3 та йому, що розташовані по АДРЕСА_1 була 0,257 га. Через вказану земельну ділянку з АДРЕСА_1 його мама та він здійснювали проїзд до домогосподарства. Цей під`їзд до його домогосподарства одночасно використовувався для під`їзду до пилорами та столярного цеху колгоспу, а в подальшому селянської спілки «Прут».

У вересні 2018 року ОСОБА_2 почав встановлювати огорожу на проїзді, яким він користується для під`їзду. Встановивши бетонний фундамент з металічною огорожею на його земельній ділянці та на проїзді, він чинить перешкоди у користуванні його домоволодінням та земельною ділянкою, оскільки повністю позбавив його права повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм домоволодінням та земельною ділянкою. ОСОБА_2 ствердив, що земельна ділянка та проїзд є його власністю, оскільки він придбав земельну ділянку разом з столярним цехом та пилорамою.

На його звернення щодо самовільного захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_2 та незаконної передачі йому у власність земельної ділянки, Ланчинська селищна рада повідомила, що самовільного захоплення земельної ділянки не виявлено, а земельна ділянка площею 0,05 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 серпня 2004 року.

Зазначав, що згоди на вилучення земельної ділянки площею 0,09 га або частини цієї земельної ділянки площею 0,05 га з його користування та передачу цієї земельної ділянки ОСОБА_2 він не надавав. А тому вважав, що Ланчинська селищна рада незаконно відчужила ОСОБА_2 земельна ділянку, яка була в його користуванні.

Також вказував, що ОСОБА_2 були продані земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 та зовсім іншої конфігурації. Однак, у результаті самовільного захоплення спірної земельної ділянки та за домовленістю з Ланчинською селищною радою площа та конфігурація земельної ділянки змінилась і ОСОБА_2 надано у власність дві земельні ділянки: кадастровий номер :05:002:0034, що розташована за АДРЕСА_3 та кадастровий номер :05:002:0001, що розташована за АДРЕСА_4 . При цьому земельна ділянка площею 0,2856 га кадастровий номер :05:002:0001 надана у власність ОСОБА_2 без надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та затверджуватись проект землеустрою.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд:

- усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою площею 0,09 га шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести збудовану огорожу на земельній ділянці від поворотної точки Г В Б, які вказані на кадастровому плані земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0034, що розташована по АДРЕСА_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому в користування земельну ділянку площею 0,0768 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та була надана йому в постійне користування відповідно до рішення сесії Ланчинської селищної ради від 23 вересня 1998 року;

- визнати недійсним рішення сесії Ланчинської селищної ради від 30 червня 2004 року №499 «Про продаж земельної ділянки СПД ОСОБА_2 »;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Ланчинською селищною радою та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гуменюком Р. В. і зареєстрований у реєстрі за №185;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :05:002:0034, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 24932747 від 15 лютого 2017 року.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Надвірнянського районного суду від 15 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

Також скасовано заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвал Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2021 року та від 04 жовтня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності порушень його права з боку відповідачів.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення по справі судової експертизи з питань землеустрою, чим не забезпечив пропорційність та змагальність сторін.

Також вказує, що районний суд не взяв до уваги, що рішення сесії Ланчинської селищної ради від 23 вересня 1998 року, яким йому надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,09 га не скасовано, не визнавалось недійсним. Згоди на вилучення цієї земельної ділянки або її частини він не надав та не відмовлявся від неї. Відсутність у нього акта на право постійного користування не позбавляє його права на користування земельною ділянкою. Порушення його прав підтверджується відповіддю Ланчинської селищної ради від 25 лютого 2021 року та довідкою від 29 червня 2021 року, в яких вказано про відсутність заїзду з АДРЕСА_1 до його домогосподарства та наявність труднощів з проїздом великогабаритного транспорту.

Помилковим вважає висновок суду першої інстанції про те, що після звернення селищної ради з позовом до суду про вилучення у нього земельної ділянки площею 0,05 га, між сторонами було досягнуто домовленість щодо виготовлення на ім`я його матері будівельного паспорту на перебудову будинку. Такий висновок зроблений тільки на підставі свідка ОСОБА_4 , який діє виключно в інтересах ОСОБА_2 .

Крім того вказує, що конфігурація земельної ділянки, яка надана його мамі для будівництва будинку є абсолютно іншою від конфігурації земельної ділянки, яка є на сьогодні у нього. Ця обставина підтверджує, що ОСОБА_2 продана земельна ділянка, яка була надана у користування його мамі.

Не надано судом належної оцінки і тому факту, що до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 серпня 2004 року не долучена технічна документація, яка зазначена в договорі як невід`ємна частина договору. Приватний нотаріус Гуменюк Р. В. не надав таку технічну документацію на виконання ухвали суду про витребування договору купівлі-продажу з додатками. У зв`язку із відсутністю технічної документації договір купівлі-продажу земельної ділянки не може бути законним. Як і обставинам, що конфігурація спірної земельної ділянки на день продажу земельної ділянки, яка зазначена в земельно-кадастровому плані на земельну ділянку (поворотні точки В-Г-А), який долучений до договору купівлі-продажу земельної ділянки є зовсім іншою від земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0034, яка є сьогодні у власності ОСОБА_2 . Також суд не врахував, що технічна документація на земельну ділянку площею 0,1886 га, кадастровий номер :05:002:0034 розроблена без врахування охоронних зон, санітарної зони, санітарно-захисних зон і зон особливого використання земель.

Поза увагою суду залишена обставина, що ОСОБА_2 не надав до суду правовстановлюючі документи на магазин, який розміщений на спірній земельній ділянці та на саму земельну ділянку.

Зауважує, що районний суд взяв до уваги відзив на позовну заяву, який не відповідає вимогам статті 178 ЦПК України. Крім того, в порушення вимог статті 95 ЦПК України взяв до уваги докази, які не засвідчені належним чином.

Також вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього витрати на правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано детального опису робіт.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Юркевич Х. М. вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що після прийняття рішення виконавчого комітету Ланчинської селищної ради від 23 вересня 1998 року межі земельної ділянки площею 0,05 га не було встановлено, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавався. Тому в силу чинного на той час законодавства у позивача не виникло право власності чи право користування на земельну ділянку площею 0,05 га. Також судом встановлено, що позивач набув право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину після матері від 08 грудня 2007 року. Відповідно до нього перейшло право користування земельними ділянками, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача ОСОБА_3 .

Інші учасники справи не скористались своїм право на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апеляційного судуапелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Госедло О. Д. доводи скарги підтримали, просили її задоволити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Юркевич Х. М. доводи скарги не визнала, просила скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленні про день, час та розгляд справи.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 грудня 2007 року є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 63).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 грудня 2007 року, ТВО державного нотаріуса Надвірнняської районної державної нотаріальної контори Дмитрук С. Д. посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Попович М. І. секретарем Ланчинської селищної ради 30 січня 2007року і зареєстрованого в реєстрі за № 4 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її син ОСОБА_1 . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається із домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння, яке складається із житлового будинку та господарських будівель та споруд належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ланчинською селищною радою 25 липня 2007 року згідно рішення виконавчого комітету від 13 березня 2007 року за №44. Право власності на зазначене домоволодіння зареєстроване за спадкодавцем в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації в книзі № 16, номер запису 1873, реєстраційний номер 19684246 (т.1 а.с. 18).

Рішенням сесії Ланчинської селищної ради від 15 червня 1999 року №45 «Про дозвіл на перебудову житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 » надано дозвіл ОСОБА_3 на перебудову житлового будинку до свого домогосподарства. Одночасно цим же рішенням зобов`язано ОСОБА_3 виготовити будівельний паспорт на забудову ділянки. На підставі цього рішення ОСОБА_3 виданий дозвіл на право виконання будівельних робіт (т.1 а.с.24, 25).

Згідно з актом виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 22 червня 1999 року, який є складовою будівельного паспорта, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд виділена земельна ділянка площею 0,1590 га за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22).

Відповідно до земельно-кадастрових книг за ОСОБА_3 було обліковано земельні ділянки загальною площею 0,3357 га (площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; площею 0,0170 по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства; площею 0,0681 га в урочищі Підсадки для ведення особистого селянського господарства) (т.1 а.с. 33.)

За змістом відповіді Ланчинської селищної ради на адвокатський запит від 18 жовтня 2021 року за № 1780/02.2-09 згідно земельно-кадастрових книг за ОСОБА_3 обліковано земельні ділянки загальною площею - 0,3357га, а саме : площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ; площею - 0,0170 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ; площею -0,1006 га в урочищі Парцеля; площею - 0,0681 га в урочищі Підсадки.

У період з 1998 року по 2000 роки земельних ділянок у користуванні ОСОБА_1 не було, згідно земельно-кадастрових книг (т.1 а.с. 111).

Відповідно до копії будівельного паспорта № 9/76 від 11 серпня 1999 року, який отримала ОСОБА_3 до складу будівельного паспорта входить план відводу земельної ділянки, виготовлений техбюром районного архітектора та план земельної ділянки, складений землевпорядником Ланчинської селищної ради та погоджений головою селищної ради. Згідно документів єдиним межівником із земельною ділянкою, яка була виділена ОСОБА_3 від А до Б від Б до В є ОСОБА_2 .

Рішенням Ланчинської селищної ради від 23 вересня 1998 року ОСОБА_1 надано в користування земельну ділянку площею 0,05 га із землекористування колишньої селянської спілки «Прут».

За змістом відповіді Ланчинської селищної ради ОТГ від 17 жовтня 2018року за № 1460/02-2-19 на звернення ОСОБА_1 факту самовільного захоплення земельної ділянки ОСОБА_2 не виявлено. Земельна ділянка площею 0,05 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20 серпня 2004 року за цільовим призначенням для обслуговуванням столярного цеху та пилорами. Відповідно до будівельного паспорта виданого на ім`я ОСОБА_5 наявні порушення забудови даної земельної ділянки (будівництво господарської споруди) (т.1 а.с.27).

Листом від 25 лютого 2021 року №295/02.2-09 Ланчинська селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що представники селищної ради на місці вивчили проблему заїзду до домогосподарства зі сторони АДРЕСА_1 та встановили, що при доїзді до домоволодіння великогабаритним транспортом зі сторони АДРЕСА_1 дійсно виникають труднощі (т.1 а.с. 40 )

Відповідно до акта від 18 жовтня 2021 року постійною комісією з питань земельних відносин будівництва, житлово-комунального господарства екології архітектури сфери послуг Ланчинської селищної ради під час перевірки на місці встановлено, що заїзд до житлового будинку ОСОБА_1 знаходиться з АДРЕСА_1 (ворота та хвіртка ) (т.1 а.с. 112).

Відповідно до рішення Ланчинської селищної ради сьомої сесії 4 демократичного скликання від 19 червня 2003 року ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку площею 0,1897 га, на якій розміщені його нежитлові приміщення.

06 серпня 2003 року на підставі цього рішення селищної ради між Ланчинською селищною радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки.

20 серпня 2004 року між Ланчинською селищною радою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Гуменюк Р. В. та зареєстрований в реєстрі за № 185.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер 0:05:002:0034, площею 0,1886 для розміщення і експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної машинобудівної промисловості в АДРЕСА_3 , право власності зареєстровано 15 лютого 2018 року. Підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу серія та номер № 185 виданий 20 серпня 2004 року, видавник Приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Гуменюк Р. В., витяг з державного земельного кадастру серія та номер НВ-018 виданий 12 січня 2018 року, видавник відділ у Надвірнянськму районі та м. Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (т.1 а.с. 28-30)

За змістом акта перенесення в натурі на місцевості меж охоронних зон від 11 грудня 2012 року при складанні технічної документації встановлено, що через земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,2856 га ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства проходять межі охоронних зон охоронна зона ЛЕП 10 кв. розміром 0,1725 га та укладено договір сервітут (т.1 а.с 34 )

Відповідачем ОСОБА_2 виготовлена технічна документація на вказану земельну ділянку, позивач ОСОБА_1 погодив межі вказаної земельної ділянки, що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки .

Рішенням виконавчого комітету Ланчинської селищної ради від 31 жовтня 2023 року № 62 «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна» вирішено присвоїти об`єктам нерухомого майна поштові адреси в АДРЕСА_3 : нежитловому приміщенню столярного цеху присвоєно адресу №1а по АДРЕСА_2 , а нежитловому приміщенню лісопильному цеху присвоєно адресу АДРЕСА_2

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, позивач доводив порушення його прав внаслідок незаконної передачі у власність ОСОБА_2 частини належної йому земельної ділянки, на якій відповідач побудував огорожу, що створює йому перешкоди для проїзду.

Суд першої інстанції вірно встановив, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що право позивача порушене. Зокрема, у справі відсутні докази, що підтверджують право користування позивача на земельну ділянку, визначене у встановленому порядку місце її розташування, докази накладення (захоплення) її частини відповідачем, якщо таке є, місце розташування огорогожі відносно ділянки позивача і т.п.Сама по собі викопіровка з опорного плану смт.Ланчин, на яку посилається сторона позивача, наведених обставин не підтверджує. Інших доказів не представлено, клопотань про призначення експертизи чи представлення власного експертного висновку не подано.

При цьому, доводи позивача щодо його права на земельні ділянки, які були у користуванні його матері не стосуються предмету спору, оскільки позивач доводить особисте порушене право та у спадщину він отримав тільки будинковолодіння.

Фактично, всі доводи останнього зводяться до наявності недоліків технічної документації відповідача, однак ним не доведено , яким чином це порушує його право.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував наявність рішення сесії Ланчинської селищної ради від 23 вересня 1998 року, як правовстановлюючого документу, яким позивачу надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,09 га , є неспроможними, оскільки саме по собі рішення не свідчить про набуття таких прав.

Відповідно до пункту 7 Розділу Х Перехідні положення ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно з статтею 22 ЗК України 1990 року право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

Частиною першої статті 23 ЗК України 1990 року право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів.

Позивач не надав доказів на підтвердження набуття права користування зазначеною земельною ділянкою у встановленому законом порядку, зокрема, встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право, за відсутності яких використання земельної ділянки забороняється, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем його права на користування земельною ділянку площею 0,05 га із землекористування колишньої с/с «Прут». Крім того, будь які докази про обсяг облікованої землі, що перебуває у користуванні позивача за даними відповідних книг сільської ради відсутні. Зокрема, остання зазначає, що записи про наявність у користуванні ОСОБА_1 земельних ділянок з 1998-2000 роки відсутні.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі про те, що конфігурація земельної ділянки, яка надана його матері для будівництва будинку є абсолютно іншою від конфігурації земельної ділянки, яка є на сьогодні у нього, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Проте, сторона позивача не надала висновків земельно-технічної експертизи, як і не заявляла відповідного клопотання про призначення земельно-технічної експертизи.

Встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право позивача порушено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення сесії Ланчинської селищної ради від 30 червня 2004 року №499 «Про продаж земельної ділянки СПД ОСОБА_2 » та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З огляду на викладене, правильним також є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 серпня 2004 року, оскільки вказана вимога фактично є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення Ланчинської селищної ради.

А тому твердження апелянта щодо незаконності договору купівлі-продажу земельної ділянки колегія суддів не приймає до уваги.

Колегія суддів також не бере до уваги доводи заявника про те, що суд безпідставно відмовив у задоволені клопотання про призначення судової експертизи з питань землеустрою, оскільки зважаючи на зміст позовних вимог стороною позивача не наведено достатньо обґрунтованих мотивів щодо об`єктивної необхідності призначення такої експертизи.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права (прийняття відзиву на позовну заяву, який не відповідає вимогами закону) не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Апеляційним судом оцінюються критично і посилання апелянта на те, що районний суд безпідставно стягнув з нього витрати на правничу допомогу, оскільки витрати відповідача на правничу допомогу підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме договором про надання правничої допомоги № 68-10/21 від 07 жовтня 2021 року, додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 11 вересня 2024 року та актом приймання-передачі послуг від 11 вересня 2024 року. Суд першої інстанції дав належну оцінку наведеним витратам і ухвалив з цього приводу обґрунтоване рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 - адвокатом Юркевич Х. М. порушено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

На підтвердження вимог клопотання надано суду: договір про надання правничої допомоги від 03 січня 2025 року, акт прийому передачі від 08 січня 2025 року, рахунок №01/03-01/25 від 08 січня 2025 року та квитанцію про сплату гонорару від 09 січня 2025 року.

Відповідно до акт прийому передачі адвокатом були наданні послуги за правничу допомогу, згідно договору про надання правничої допомоги на суму 12 000 грн, з яких 9 000 грн - складання та подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, 3 000 грн - участь у судовому засіданні.

Оцінюючи обсяг робіт, що зазначений в рахунку та акті, апеляційний суд звертає увагу, що адвокатом завищено витрачений час на судові засідання у апеляційній інстанції: 2 год - 3000 грн, тому сума з огляду на тривалість фактично оного судового засідання підлягає зменшенню до 1500 грн.

У контексті положень статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи і обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, враховуючи те, що сторона виклала уже сформовану позицію та виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, клопотання відповідача з цього приводу, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції до 4 000 грн.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 15 листопада 2024року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

О. В. Пнівчук