Справа № 522/4098/25
Провадження 2-н/522/1402/25
УХВАЛА

05 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої - судді Косіциної В.В. розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів,-

ВСТАНОВИВ:
03 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, у якій заявниця просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у розмірі частки від всіх доходів боржника щомісячно, починаючи з дня звернення з цією заявою до досягнення дитиною повноліття..

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновків, що справа не підсудна Приморському районному суду м. Одеса з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У ч.1 ст.27 ЦПК України вказано, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На виконання зазначених вимог, судом направлено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь за №1167572 з якого надійшла до суду 04.03.2025 року, та з якої вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси.

У заяві про видачу судового наказу заявниця посилається на альтернативні правила підсудності, встановлені ч.1 ст.28 ЦПК України.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 04.03.2025 року №1167584, заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси.

Загалом перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

У постанові КЦС ВС від 29.10.2020 у справі № 263/14171/19 вказано, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Законодавець установив вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачив конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (стаття 29 ЦК). За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

Відповідно до положень Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року, особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/ перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання чи перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема під час вибору суду, якому підсудна справа. Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Для застосування правил альтернативної підсудності ЦПК передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, а не фактичного місця проживання фізичної особи.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня.

Зазначена позиція викладена у постанові КЦС ВС від 14.06.2024 року у справі № 554/7669/21.

Тому, під час звернення із позовом про стягнення аліментів (заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів) згідно правил підсудності, встановлених ч.1 ст.28 ЦПК України, використанню підлягає зареєстроване місце проживання або перебування.

Згідно п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Враховуючи те, що заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів подана із порушенням правил підсудності, що встановлені ЦПК України, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 30, 160-168, 260, 353, 378 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Роз`яснити заявою ОСОБА_1 , що згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Косіцина В.В.