Постанова

Іменем України

18 лютого 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2677/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Поливач Л. Д.,

за участю секретаря: Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

від 16 липня 2024 року про відмову у забезпеченні позову

в складі судді Ільєвої Т. Г.

у цивільній справі №757/31225/24-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк"

про зобовязання вчинити дії

У С Т А Н О В И В:

08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк" (далі - АТ "Ощадбанк", Банк), в якому просить визнати недійсними вчинені відповідачем перекази з її рахунку на загальну суму 50 515 грн та зобов'язати поновити залишок коштів на рахунку, який існував станом на 09.04.2024.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони АТ "Ощадбанк" на час розгляду даної справи вчиняти дії спрямовані на нараховування та стягнення будь-яких процентів та інших платежів з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого у Банку, та з будь-яких інших карткових рахунків, які обслуговуються або будуть обслуговуватися в АТ "Ощадбанк".

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказувала, що незаконне списання грошових коштів в сумі 50 515 грн відбулося з рахунку зі встановленим кредитним лімітом, у зв'язку з чим з 01.05.2024 Банк розпочав нарахування відсотків за кредит. На час подання заяви відсотків нараховано на суму 11 208,30 грн.

Вказувала, що на даний час продовжується порушення її прав з боку відповідача і таке порушення має триваючий характер, а тому є всі підстави вважати, що у випадку не вжиття заходів забезпечення позову будь-які дії відповідача з приводу нарахування та списання процентів і платежів в рахунок погашення кредиту з карткових рахунків ОСОБА_1 можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Також вказувала, що утруднення чи неможливість виконання рішення суду, у разі задоволення позову, полягає в тому, що у випадку продовження нарахування та стягнення відсотків з її карткових рахунків їй буде завдано майнову шкоду. Після цього вона буде змушена додатково звертатися з окремими позовами про визнання незаконними дій чи рішень Банку, а також нести додаткові витрати пов'язані з розглядом справ у судах та інших компетентних органах.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції не врахував правові позиції Верховного Суду щодо вирішення процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову та як наслідок дійшов помилкового висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову буде втручанням у договірні відносини; є неспівмірним і порушуватиме збалансованість інтересів сторін.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила норми процесуального права та обставини, на які посилалася в заяві про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Представник відповідача - Щербак Н. В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити без задоволення.

Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася та свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид заходу забезпечення позову є неспівмірним із пред'явленими позовними вимогами. Суд також виходив з того, що позивачем не доведено обставин того, що існує реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними, з наступних підстав.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Так, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №911/949/20).

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ "Ощадбанк", в якому просить визнати недійсними вчинені відповідачем перекази з її рахунку на загальну суму 50 515 грн та зобов'язати поновити залишок коштів на рахунку, який існував станом на 09.04.2024.

Як на підставу заявлених позовних вимог позивачка посилається на безпідставне зняття з її рахунків кредитних коштів внаслідок шахрайських дій невідомих осіб та незаконне списання банком цих коштів як заборгованості.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що неналежні платежі в сумі 50 515 грн 09.04.2024 відбулися з її рахунку зі встановленим кредитним лімітом, а з 01.05.2024 відповідач розпочав нарахування відсотків за кредит на ці списані кошти.

Вважала, що оскільки порушення її прав з боку відповідача продовжується та має триваючий характер, то в неї є всі підстави вважати, що у випадку не вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони АТ «Ощадбанк» вчинення дій, спрямованих на нарахування та стягнення процентів і будь-яких інших платежів з її карткового рахунку № НОМЕР_1 , що відкритий у АТ "Ощадбанк", а також з інших рахунку, що обслуговуються або будуть обслуговуватися в Банку, на час розгляду даної справи, такі дії відповідача можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, ОСОБА_2 до суду не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заява про забезпечення позову не містить посилань на докази, що підтверджують неможливість чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Із вказаної заяви про забезпечення позову щодо заборони нарахування відсотків та інших будь-яких платежів за кредитною лінією, не вбачається, в чому полягає необхідність такого забезпечення; не вказано та не надано доказів того, яким чином нарахування за кредитною лінією відсотків та штрафних санкцій, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову про визнання недійсними вчинених переказів та зобов'язання поновити залишок на рахунку, який існував станом на 09.04.2024.

При цьому, до заяви про забезпечення позову не надано доказів нарахування відповідачем відсотків чи штрафних санкцій на суму, яка фактично є предметом спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що ініційований позивачкою захід забезпечення позову не є співмірним із предметом позову, оскільки ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ "Ощадбанк" здійснювати нарахування відсотків та інших платежів не лише за рахунком, з якого на думку позивачки безпідставно списано кредитні кошти, а й по інших її рахунках, що обслуговуються в Банку або будуть обслуговуватися. Проте, позовних вимог у даній справі, щодо інших відкритих в АТ "Ощадбанк" рахунків позивачка не заявляла.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду, в яких судом касаційної інстанції висловлено позицію щодо порядку вирішення процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність обставин вжиття заходів забезпечення в обраний позивачкою спосіб. Так, в постановах Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_1 , фактично наведені загальні положення та роз'яснення для судів нижчих інстанцій як необхідно діяти під час вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову; зазначено про необхідність мотивування судових рішень про забезпечення позову.

Проте, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є мотивованою, в ній викладено обставини, на які посилається позивачка, норми закону, якими врегульовано порядок вжиття заходів забезпечення позову надано оцінку доводам заявника, на підставі чого зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки є власним тлумаченням позивачкою положень закону, якими врегульовано порядок та підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Сукупність вищезазначених обставин та наведених положень закону приводить до висновку, що питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

Л. Д. Поливач