ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8438/21 Головуючий в І інстанції: Ус О.В.
Номер провадження: 22-ц/819/110/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль";

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Літвінової Тетяни Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Ус О.В., дата складення повного тексту рішення не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_2 , діючого від імені Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", до ОСОБА_1 про стягнення сум,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

25 травня 2021 року ОСОБА_2 , діючий від імені Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачки на користь відповідача суму вартості безпідставно набутого майна в розмірі 193 702,25 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

Позивач є юридичною особою, яка відповідно до Статуту здійснює виробництво й транспортування теплової енергії. На виконання своєї мети позивач здійснює постачання теплової енергії до нежитлового приміщення магазина промислових товарів площею 188,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником вказаного нежитлового приміщення магазина промислових товарів зональною площею 188,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 є відповідачка.

Представниками відділу контролю за споживанням теплової енергії АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" було складено акти про те, що вказані приміщення, які належать відповідачці, опалюються, мають опалювальні прилади, які підключені до централізованої системи опалення будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до розрахунку з жовтня 2016 року по березень 2021 року відповідачкою спожито теплової енергії без договору на суму 193 702,25 грн.

Зазначив, що до обов`язків споживача теплової енергії належить своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Також вказав, що, споживаючи теплову енергію без договору в період з жовтня 2016 року по березень 2021 року у вигляді централізованого опалення, відповідачка без достатніх правових підстав набула майно позивача (теплову енергію) на загальну суму 193 702,25 грн, а тому на підставі ч.1 ст.1212, ст.1213 ЦК України, враховуючи, що теплова енергія це вид товару, який має такі властивості, що призводять до неможливості його повернення в натурі, вартість теплової енергії має бути відшкодована позивачу.

У зв`язку з вказаним позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27 жовтня 2021 року представником відповідачки адвокатом Літвіновою Т.В. подано відзив, в якому ставиться питання про відмову в позові в повному обсязі.

При цьому зазначено, що відповідачка дійсно за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.08.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Драгневич Л.Ю. за р. № 1186, є власником магазину промислових товарів загальною площею 186,6 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Про це внесено запис до державного реєстру прав на нерухоме майно за номером 242291 від 09.02.2013 року.

Дане нежитлове приміщення ніколи не було обладнано системою теплопостачання, не опалюється та не має опалювальних приладів, які підключені до централізованої системи опалювання вказаного будинку АДРЕСА_1 . Це підтверджено технічним паспортом та оціночним актом, при проведенні реконструкції жодних опалювальних приладів не встановлювалося.

Також вказано, що жодного договору з позивачем на постачання теплової енергії не укладалось. Акт обстеження та акт-претензія складені без присутності відповідачки, акта про відмову у підписанні до справи не додано, відомості, зазначені в акті від 16.01.2021 року, встановити неможливо, оскільки, як зазначає сам позивач, до приміщення допущені не були.

Представник відповідачки вважає акти неналежними та недопустимими доказами. Також вважає й Розрахунок неналежним та недопустимими доказом, оскільки визначені в них дані не підтверджені.

Вважає, що позивач помилково обґрунтував свої вимоги з посиланням на норми ст..ст.1212, 1213 ЦК України, оскільки між сторонами фактично склалися договірні відносини, а відтак положення наведених норм не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Надана вимога б/н від 13.03.2021 року відповідачкою не отримувалась, оскільки зазначена адреса, на яку вона відправлялась, не є дійсною реєстраційною адресою відповідачки.

Додатково заявляє про застосування позовної давності.

Орієнтовний розмір судових витрат складає 14 000 грн витрат на правничу допомогу.

Просила вважати строк на подання відзиву пропущеним з поважних причин, оскільки відповідачка та її представник тривалий час хворіли на Ковід-19.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що до обов`язків споживача теплової енергії належить своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

03 квітня 2024 року задоволено клопотання представника відповідачки, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.04.2024 року перейдено до розгляду справи за правилами загального провадження, призначене підготовче засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Оскаржуваним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2024 року позов був задоволений частково. Суд вирішив:

--- стягнути з відповідачки на користь позивача нараховані суми за послуги централізованого опалення, що надавалися без укладення письмового договору, за період з 01.11.2017 року по 01.02.2020 року в розмірі 155 755,51 грн;

--- в задоволенні решти вимог відмовити;

--- стягнути з позивача на користь відповідачки різницю в судових витратах в розмірі 1 030,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, згідно зі ст.24 Закону України "Про теплопостачання" одним з прав споживача теплової енергії є, зокрема, право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, основним обов`язком споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, а відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Також суд виходив з того, що за ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, також відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п.37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, при цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також суд виходив з того, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Також суд виходив з того, що питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів врегульовано пунктами 24-28 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Суд враховував положення п.25 вказаних Правил, відповідно до якого: відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. При цьому суд взяв до уваги відсутність протоколу та Рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП про відключення нежитлового приміщення за адресою: вул. Залізнична, 15, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що припинились або не надаються послуги з централізованого опалення за даною адресою у спосіб, визначений законодавством, тобто про відсутність належних доказів від`єднання нежитлових приміщень (підвальних) в будинку АДРЕСА_1 від мереж теплопостачання.

Також суд виходив з того, що складені позивачем акти свідчать про відмову представників споживача від підписання актів та про недопуск представників позивача для заміру приміщень. З іншого боку суд враховував відсутність відомостей відносно укладення договору, надання документів стороні позивача щодо фактичної площі з дня відкриття провадження по справі (11.06.2021 р.). А тому суд погодився з тим, що опалювальна площа правильно розрахована відповідно до відомостей щодо площі приміщення, вказаної у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 188,6 кв.м, а кількість спожитої теплової енергії розраховано відповідно до Методики розрахунку обсягу фактичного споживання теплової енергії споживачами категорії "юридичні особи" (бюджет, інші) та "населення, що проживає у відомчому фонді" до листопада 2020 року та з листопада 2020 року відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019р.

Також, суд, враховуючи приписи ст.ст.256, 257, 267 ЦК України, застосував наслідки пропущення позовної давності за період з жовтня 2016 року до квітня 2017 року, відтак вважав, що в задоволенні вимог за вказаний період слід відмовити, а тому дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за період з листопада 2017 року до лютого 2021 року в розмірі 155 755,51 грн. При цьому суд зазначив, що Розрахунку за березень 2021 року позивачем до суду не надано, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Крім того, суд, враховуючи положення ч.3 ст.141 ЦПК України, вважав, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2 270,00 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору; натомість з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам (у 20% вимог відмовлено) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 300 грн (20% від 16 500 грн), які підтверджені договором, актом виконаних робіт та відносно розміру яких заперечень зі сторони позивача не надходило. Застосувавши приписи ч.10 ст.141 ЦПК України, суд вирішив, що остаточно підлягає стягненню різниця судових витрат на користь відповідачки в розмірі 1 030,00 грн.

На вказане судове рішення адвокат Літвінова Тетяна Володимирівна, діюча від імені ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому скаржниця послалася на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказала, що суд не прийняв до уваги того, що позивач не зміг довести підстави для стягнення вартості безпідставно набутого майна (теплової енергії) з відповідачки за період з жовтня 2016 року по березень 2021 року в розмірі 193 702,25 грн, враховуючи фактичне надання послуг з постачання теплової енергії та фактичного їх отримання відповідачкою (без укладання письмового договору). Так, зазначила, між сторонами не було укладено договору про надання послуг з опалення, а послуги з опалення взагалі не були надані за вказаною адресою у відповідні періоди часу. Будь-яких проектів договорів від позивача до відповідачки не надходило та докази з приводу надсилання проекту договору відсутні. Також вказала, що вказане нежитлове приміщення ніколи не було обладнано системою теплопостачання, не опалюється та не має опалювальних приладів, що вбачається з копії технічного паспорту на нежитлове приміщення, який був виготовлений ще до укладання договору купівлі-продажу магазину промислових товарів за вказаною адресою.

При цьому зазначила, що в технічному паспорті та оціночному акті нежитлового приміщення підвалу літ. "А"у будинку АДРЕСА_1 від 01.12.2010 р. у графі № 9 "Опалення" не зазначено будь яких опалювальних пристроїв, які б були встановлені у вказаному приміщенні та приєднані до централізованої системи опалення будинку, що свідчить про їх відсутність до набуття права власності відповідачкою, що в свою чергу спростовує підстави про нібито споживання теплової енергії у даному приміщенні, тим більше на протязі з 2016 року по 2019рік.

Також вказала, що є хибними висновки суду першої інстанції про те, що відсутність протоколу та Рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП про відключення вказаного нежитлового приміщення свідчить про відсутність підстав вважати, що припинились або не надаються послуги з централізованого опалення за даною адресою у спосіб, визначений законодавством.

Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що за замовленням відповідачки були проведені роботи з теплоізоляції транзитних трубопроводів опалення матеріалом Teploizol 52x6 mm, з чого вбачається, що нежитлове приміщення, належне на праві власності відповідачці, взагалі не є об`єктом теплопостачання.

Щодо розрахунку суми стягнення вказала, що суд не врахував того, що у доданому до позовної заяви розрахунку спожитої теплової енергії за період з жовтень 2016 по січень 2020 року не зазначено межу балансової належності (відповідальності) та теплове навантаження, яке повинно бути визначено договором. При цьому жодних даних Херсонського обласного центру з гідрометеорології, яка саме середня температура зовнішнього повітря була на періоди опалення з жовтня 2016 по січень 2020 року позивачем не надано.

Також зазначила, що судом не було прийнято до уваги того факту, що у позовній заяві зазначена лише сума нарахувань та додані рахунки, в яких зазначена лише кількість нібито спожитої відповідачем теплової енергії та тариф. Однак, у позові не зазначено механізму проведення нарахувань, тобто за якою методикою проводились нарахування, чи наявний один або декілька приладів комерційного обліку теплової енергії на будинку та враховані його показники чи вони відсутні і нарахування проводились згідно законодавчо затвердженої Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (Методика № 315). Вказала, що позивачем не доведено належними доказами споживання відповідачем теплової енергії на суму 193 702,25 грн, так як до позовної заяви надано розрахунок спожитої теплової енергії, який не є належним розрахунком, оскільки не містить в собі вихідних даних, механізму нарахування та іншої інформації, необхідної для його перевірки.

Також вказала, що позивач застосовує для розрахунку КТМ 204 України 244-94, що затверджені 14 грудня 1994, виходячи з загальної площі приміщення, а не опалювальної, та плутаючи поняття теплове навантаження опалення та теплове навантаження системи опалювання споживача. Разом з тим, з набуттям чинності ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування"введено нові методики для визначення теплового навантаження системи опалення приміщення та визначення проектної (розрахункової) потужності системи опалення будівлі, які регламентуються ДСТУ Б EN 12831 "Системи опалення будівель. Метод визначення проектного теплового навантаження". Належне відповідачу приміщення є підвальним приміщенням житлового будинку і ніколи не було житловим приміщенням.

Також зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що відповідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"підвал будинку віднесено до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, який призначений для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Отже, під час проектування та будівництва саме в підвалі розташовуються комунікації будинку, які забезпечують його експлуатацію як житлового, труби опалення, водопровід, каналізація тощо. Після отримання у власність такого приміщення власник не може в односторонньому порядку змінити проект трубопроводів всього будинку, не може змінювати їх розташування і використовує підвал, враховуючи його статус, як допоміжного приміщення. Отже, набуття у власність такого приміщення не означає, що власник підвалу стає споживачем таких послуг. Спірне підвальне приміщення використовується з моменту будівництва будинку та введення його в експлуатацію, право власності набуто на вказане приміщення ОСОБА_1 , проте до 2016 року спірних питань між сторонами щодо опалення не виникало. Ані позивач не звертався до ОСОБА_1 з вимогою щодо укладення відповідного договору, ані відповідачка не звертався до Концерну з питанням підключення його приміщення до центрального опалення. Таким чином, наданий до позовної заяви розрахунок суперечить п.23. Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що в свою чергу є підставою для відмови у стягнені вказаної в ньому вартості безпідставно набутого майна (теплової енергії) у розмірі 193 702,25 грн.

Також, вказала, що суд не врахував того, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного надання послуг з теплопостачання (акту приймання-передачі, актів готовності до опалювального періоду, актів промивки системи центрального опалення, тощо) саме до нежитлового приміщення, яке належить відповідачці та у тому розмірі, який стягується.

Також зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що Акт обстеження від 05.06.2019 року та акт-претензія від 16.01.2020 року складені без присутності відповідачки або її належного представника, про що свідчить допис представників Позивача в акті обстеження від 05.06.2019 р. у графі "Підписи" "От подписи отказались", при цьому, будь-кого акту про відмову від підпису власника приміщення чи інших доказів до актів не додано.

Також вказала, що під час судового засідання 29.10.2024 року суд оголошував матеріали справи, де в тому числі були акти обстеження за попередні 2017, 2018, 2019роки, які складені одними і тими самими особами та всі графи заповнені з однаковим текстом, що ставить під сумнів законність та справжність вказаних акті обстеження. Таким чином, вважає, вказані акти обстеження не можуть бути прийняті до уваги під час винесення судового рішення.

Також зазначила, що суд помилково застосував норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України при вирішенні спору, оскільки між сторонами фактично склалися договірні відносини, а відтак положення наведених статей не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором. При цьому вказала, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Крім того, вказала, що при зверненні до суду з вимогою про стягнення з відповідачки вартості теплової енергії за період з жовтня 2016 по січень 2020 року в сумі 193 702,25 грн позивачем порушено строки позовної давності, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Таким чином, вважає, кінцевий строк звернення до суду є жовтень 2019 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом у травні 2021 року.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу адвокат Єрашов І.Є., діючий від імені позивача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, щодо нарахування спожитої теплової енергії без договору, пославшись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 14.07.2023 у справі № 910/21848/21, від 05.10.2021 у справі № 908/3159/19, вказав, що відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Також, пославшись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 303/7554/16-ц, від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16, від 25.09.2019 у справі № 522/401/15-ц, від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц, від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17, зазначив, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Також щодо технічного паспорту як доказу відсутності централізованого опалення зазначив, що відповідно до ч.4 наказу Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 № 219 "Про затвердження Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води", обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації. Згідно частини 5 наказу 219, обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками). Таким чином, вказав, позивач забезпечив постачання теплової енергії до власника нежитлового приміщення відповідача. У свою чергу, зазначив, Відповідач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169.

Також вказав, що відповідачка не надає до суду акт про відокремлення (відключення) квартири/ нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення у відповідності до наказу 169, що свідчить про правомірність нарахування відповідачу за спожиту теплову енергію.

Також щодо розрахунку сум, що підлягають стягненню, зазначив, що позивачем надано до суду детальний розрахунок за спожиту теплову енергію. Відповідачка ж, у свою чергу, на підставі принципу змагальності сторін не надає до суду свій контррозрахунок щодо неправильності здійснення нарахування, а лише по суті зазначає що не згодна з ним.

Крім того, щодо строків позовної давності вказав, що з урахуванням ст.ст.256, 257, 267 ЦК України та на підставі заяви відповідачки судом було застосовано строки позовної давності та відмовлено у задоволенні вимог за період з жовтня 2016 року до квітня 2017 року включно, а стягнено за період з листопада 2017 року до лютого 2021 року в розмірі 155 755, 51 грн.

Адвокат Літвінова Тетяна Володимирівна, діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з письмовим зверненням, яке названо "Відповідь на відзив по справі № 766/8438/21", в якому зазначила, сторона відповідачки підтримує в повному обсязі доводи апеляційної скарги і просить скасувати оскаржуване рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 11.03.2025 року о 09-10 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Інформації щодо об`єкта нерухомого майна з різних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 23.01.2020 року: ОСОБА_1 як фізична особа є власником магазину промислових товарів загальною площею 188,6 кв.м у будинку АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 28.02.2013 року (а.с.145-147).

Позивач є юридичною особою, яка відповідно до Статуту здійснює виробництво й транспортування теплової енергії. На виконання своєї мети позивач здійснює постачання теплової енергії до нежитлового приміщення магазина промислових товарів площею 188,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з ЄДРЮОФОПГФ видами діяльності позивача є: виробництво електроенергії; постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; будівництво трубопроводів.

Наявний "Розрахунок спожитої теплової енергії за період жовтень 2016 січень 2020"відносно ОСОБА_1 , за магазином промислових товарів Залізнична, 15. Він містить розрахунок заборгованості за вказаним об`єктом за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 рік включно. Така заборгованість складає 193 702,25 грн. Відповідно до вказаного Розрахунку суми необхідних платежів за надані послуги теплопостачання нараховано саме за місяці (з листопада по березень вклчно) відповідних опалювальних сезонів: ОЗП 2016 2017рр; ОЗП 2017 2018рр; ОЗП 2018 2019рр; ОЗП 2019 2020рр; ОЗП 2020 2021рр (а.с.25).

Актом дослідження від 06.03.2017 року зафіксовано обстеження представниками відділу контролю за споживанням теплової енергії АТ "Херсонська ТЕЦ"магазину "Строй-маркет"по вулиці Залізничній, 15 (підвал) тип опалювальних приладів: неізольовані лежаки діаметром 63 мм за периметром усього магазину, від труб відводи, відсікаючи крани на стояках, стояки зашиті в стіни, опалювальна площа документи не надані, реквізити підприємства не надані, куточка споживача не має, вказано "ізолювати лежаки", в строк до 16.03.2017 року укласти договір на користування тепловою енергією. Акт підписаний представниками ПАТ "Херсонська ТЕЦ"(а.с.77).

Аналогічні відомості зафіксовані в актах:

від 30.05.2018 року (а.с.78), вказано в строк до 05.06.2018 року необхідно укласти договір на користування тепловою енергію;

від 25.10.2018 року (а.с.79), вказано в строк до 26.11.2018 року необхідно укласти договір на користування тепловою енергію та для уточнення площі надати відповідні документи;

від 22.01.2019 року (а.с.80), вказано в строк до 06.02.2019 року необхідно укласти договір на користування тепловою енергію та для уточнення площі надати відповідні документи;

від 22.01.2019 року (а.с.81), вказано в строк до 06.02.2019 року необхідно укласти договір на користування тепловою енергію та для уточнення площі надати відповідні документи.

Іншим актом від 05.06.2019 року представниками відділу контролю за споживанням теплової енергії АТ "Херсонська ТЕЦ"проведено дослідження технічного стану систем теплопостачання м-н "Мир кровли"за адресою: Залізнична, 15 (підвал) та встановлено наявність батарей 2 шт по 15 сек. біметал відсікаючи крани, стояки еко пласти зашиті. Замір площі рулеткою не здійснювався через не допуск, договір на постачання теплової енергії відсутній. Реєстраційні дані не надані, від підпису відмовилися, для уточнення площі необхідні відповідні документи. В строк до 17.06.2019 р. необхідно укласти договір на користування тепловою енергією. Споживач від підпису відмовився (копія акту а.с.24).

Актом-претензією проведення перевірки отримання послуги з постачання теплової енергії від 16.01.2020 року зафіксовано проведення АТ "Херсонська ТЕЦ"перевірки щодо послуги теплопостачання цокольного приміщення за адресою: вул. Залізнична, 15 споживач м-н "Мир кровли". У вказаному акті зазначено наявність батареї біметал.15 сек+15 сек., стояки зашиті біля батареї відсікаючі крани, цільове призначення приміщення комерційне, вимір площі рулеткою не виконано через не допуск, припис: укласти договір на постачання теплової енергії у двадцятиденний термін. Споживач від підпису відмовився (копія акту а.с.23).

За актом претензією проведення перевірки отримання послуги з постачання теплової енергії від 03.02.2020 року зафіксовано проведення АТ "Херсонська ТЕЦ"перевірки щодо послуги теплопостачання цокольного приміщення за адресою: вул. Залізнична, 15 споживач м-н "Строй маркет"+ Бугалтерія. У вказаному акті зазначено, що по торговому залу по всій площі проходять незаізольовані лежаки. Бухгалтерії дві батареї біметал наявність батареї біметал. Цільове призначення приміщення комерційне, вимір площі рулеткою не виконано через не допуск, припис: укласти договір на постачання теплової енергії у двадцятиденний термін. Споживач від підпису відмовився. Акт складено в присутності поліцейського роти 1 Кустової І.О. (копія акту а.с.83).

Актом-претензією проведення перевірки отримання послуги з постачання теплової енергії від 17.03.2020 року зафіксовано проведення АТ "Херсонська ТЕЦ"перевірки щодо послуги теплопостачання цокольного приміщення за адресою: вул. Залізнична, 15 споживач м-н "Строй маркет"+ Бугалтерія. У вказаному акті зазначено наявність в магазині по периметру неізольованих лежаків, бухгалтерія батареї біметал, стояки зашиті біля батареї відсікаючи крани, цільове призначення приміщення комерційне, вимір площі не виконано через не допуск, площа бухгалтерії 29,65 м2, куточок споживача ФОП "ОСОБА_3 "НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_3 , припис: укласти договір на постачання теплової енергії протягом 20 календарних днів. Споживач від підпису відмовився (копія акту а.с.84).

13.03.2020 року за № 01-4-1/677 на ім`я ОСОБА_4 складена вимога щодо сплати протягом 7 днів 137595,00 грн за період з жовтня 2016 по січень 2020 (а.с.26).

Кореспонденція надіслана 16.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.27 копія накладної та фіскального чеку), опис вкладення вимога від 13.03.2020 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 (копія а.с.27).

При апеляційному розгляді справи відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що особисто вона не зареєстрована як фізична особа-підприємець, вона є власником магазину промислових товарів площею 188,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (магазин "Мир кровли" або магазин "Строй-маркет"), однак за договором оренди, як власниця вказаного магазину, передала його Фізичній особі-підприємцю в оренду. Таким чином магазин і працював.

Також при апеляційному розгляді справи в поданому 25.02.2025 року клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції адвокат Літвінова Тетяна Володимирівна, діюча від імені ОСОБА_1 , зазначила, що на попередньому судовому засіданні судом було запропоновано відповідачці надати договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та інформацію щодо статусу відповідачки як ФОП. У зв`язку з цим повідомила, що ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, на підтвердження чого надано скрін з ОпенDataUA, а також зазначила про те, що копій або оригіналів договорів оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в наявності немає, так як під час окупації всі архіви з приміщення були знищені та викрадені.

Також, при апеляційному розгляді до справи було долучено наданий позивачем на запит апеляційного суду перелік споживачів АТ "Херсонська ТЕЦ" за адресою: АДРЕСА_1 . Серед інших споживачів в даному переліку значиться ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , площа 188,60. Також було долучено відповідь від 13.05.2024р позивача на запит від 07.05.2024р адвоката Літвінової Т.В. (представника відповідачки), в якій зазначається про те, що вказаний житловий будинок не оснащений приладом обліку теплової енергії, що площа підвалу не входить в розрахунок спожитої теплової енергії, в тому числі за період з жовтня 2016 по березень 2021.

Крім того, при апеляційному розгляді справи і сторона позивача, і сторона відповідачки зазначили, що на їх думку справа має розглядатися в порядку цивільног судочинства.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Щодо предмету спору

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі по суті є стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію без договору у належному їй на праві власності нежитловому приміщенні магазині промислових товарів загальною площею 188,6 кв.м у будинку АДРЕСА_2 . При цьому не має жодного правового значення посилання позивача на положення ч.1 ст.1212, ст.1213 ЦК України та його буквальну вимогу про стягнення з відповідачки на його користь суми вартості безпідставно набутого майна в розмірі 193 702,25 грн. Адже позивач обґрунтовує свій позов посиланням на те, що вказане нежитлове приміщення магазин промислових товарів, яке належить відповідачці, опалюється, має опалювальні прилади, які підключені до централізованої системи опалення будинку АДРЕСА_1 . І відповідно до розрахунку з жовтня 2016 року по березень 2021 року відповідачкою спожито теплової енергії без договору на суму 193 702,25 грн. Позивач вказав, що до обов`язків споживача теплової енергії належить своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

На зазначене частково звернула увагу й представниця відповідачки у своїх відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, зазначивши, що позивач помилково обґрунтував свої вимоги з посиланням на норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, оскільки між сторонами фактично склалися договірні відносини, а відтак положення наведених норм (ст.ст.1212, 1213 ЦК України) не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Отже, враховуючи зазначене, предмет позову та його фактичне обґрунтування позивачем, суд апеляційної інстанції розглядає його як позов позивача до відповідачки про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Щодо юрисдикції розгляду справи

Відповідачка ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується скрином з ОпенDataUA, відсутністю відповідних даних у ЄДРЮОФОПГО та відсутністю доказів на доведення протилежного.

Апеляційний суд вважає за необхідне також визначитись з питанням, чи не належить розглядати справу в порядку господарського судочинства та відповідно чи не відноситься розгляд справи за цим позовом до юрисдикції господарського суду, якому підвідомчі спори за участю суб`єктів підприємницької діяльності.

Щоб дійти такого висновку слід встановити, що у вказаному нежитловому приміщенні магазині промислових товарів загальною площею 188,6 кв.м у будинку АДРЕСА_2 позивачкою здійснювалась підприємницька діяльність.

Як зазначалось, при апеляційному розгляді справи відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що особисто вона не зареєстрована як фізична особа-підприємець, вона є власником магазину промислових товарів площею 188,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (магазин "Мир кровли" або магазин "Строй-маркет"), однак за договором оренди, як власниця вказаного магазину, передала його Фізичній особі-підприємцю в оренду. Таким чином магазин і працював. При цьому, вказала, копій або оригіналів договорів оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в наявності немає, так як під час окупації всі архіви з приміщення були знищені та викрадені.

Тобто, по суті відповідачкою визнається, що у вказаному нежитловому приміщенні магазині промислових товарів загальною площею 188,6 кв.м у будинку АДРЕСА_2 фактично здійснювалась підприємницька діяльність іншим особами, яким за договором вона надала в оренду вказаний магазин.

Однак на підтвердження цього факту стороною відповідачки жодних доказів не надано (договори оренди тощо), не зважаючи на те, що позов було подано ще за 9 місяців до початку повномасштабної війни рф проти України. Матеріали справи таких доказів не містять. Наявні в них акти-претензії, акти дослідження проведення перевірок в магазині "Мир кровли" (або магазині "Строй-маркет") за вказаною адресою, Інформація щодо об`єкта нерухомого майна з різних реєстрів про те, що відповідачка, як фізична особа, є власником магазину промислових товарів за вказаною адресою, не можуть свідчити про встановлення такого дійсного факту, як те, що у вказаному нежитловому приміщенні магазині промислових товарів загальною площею 188,6 кв.м у будинку АДРЕСА_2 , яке є магазином, відповідачкою здійснювалась підприємницька діяльність.

Враховуючи зазначене, те, що й у своїх відзиві проти позову, апеляційній скарзі сторона відповідачки не вказує на здійснення відповідачкою підприємницької діяльності за вказаною адресою, що й позивач про це фактично не вказує, суд апеляційної інстанції вважає, що ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо суті позовних вимог

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про теплопостачання"споживач теплової енергії має право, зокрема, на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами, а основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198, також передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

За ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п.п.36, 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, при цьому споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Стаття 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ("Послуга з постачання теплової енергії") регулює питання відносно послуга з постачання теплової енергії (визначення одиниці виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії; обов`язки виконавця вказаної послуги; відповідність параметрів якості теплової енергії нормативним документам у сфері стандартизації; визначення ціни послуги з постачання теплової енергії тарифом на теплову енергію для споживача тощо).

Згідно з ч.2 ст.8 вказаного Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Також слід зазначити, що питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів врегульовано пунктами 24-28 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

За положеннями п.25 вказаних Правил: відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

З підстав наведеного, враховуючи відсутність протоколу та Рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП про відключення нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 слід погодитися з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що припинились або не надаються послуги з централізованого опалення за даною адресою у спосіб, визначений законодавством, тобто про відсутність належних доказів від`єднання нежитлових приміщень (підвальних) в будинку АДРЕСА_1 від мереж теплопостачання.

А відтак, як обґрунтовано зазначив суд, наявні підстави для стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме послуги з постачання теплової енергії.

При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що складені позивачем акти свідчать про відмову представників споживача від підписання актів та про недопуск представників позивача для заміру приміщень. Також суд підставно враховував відсутність відомостей відносно укладення договору, надання документів стороні позивача щодо фактичної площі з дня відкриття провадження по справі (11.06.2021 р.), а тому суд обґрунтовано погодився з тим, що опалювальна площа правильно розрахована відповідно до відомостей щодо площі приміщення, вказаної у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 188,6 кв.м.

Разом з тим, відповідачка у відзиві на позовну заяву заявила про застосування позовної давності. Це також є одним із доводів апеляційної скарги.

Норми цивільного законодавства щодо позовної давності встановлюють таке: перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України); позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК України); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України); позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України); якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267).

Цей позов пред`явлено 25 травня 2021 року. Вимогою позивача є по суті стягнення вартості теплової енергії в розмірі 193 702,25 грн, яка фактично спожита відповідачкою без договору за період з жовтня 2016 року по березень 2021 року.

Суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для застосуванню наслідків спливу позовної давності за вимогами за період з жовтня 2016 року до квітня 2017 року включно, а тому дійшов висновку про часткове задоволення позову за період з листопада 2017 року до лютого 2021 року включно в розмірі 155 755,51 грн.

Однак, апеляційний суд вважає, що з урахуванням загальної позовної давності у три роки та пред`явлення цього позову 25 травня 2021 року, позовні вимоги підлягають задоволенню в межах 3-х років до подання позову, а саме за період з 25 травня 2018 року, оскільки позивач не довів поважність причини пропущення позовної давності за вимогами за період з жовтня 2016 року по 25 травня 2018 року. Згідно Розрахунку спожитої теплової енергії за вказаний період (з 25 травня 2018 року по лютий 2021 року включно) відповідачкою спожито теплової енергії на суму 115 543,33 грн (в ОЗП 2018 2019рр спожито на суму 37 701,55 грн; в ОЗП 2019 2020рр спожито на суму 35 338,62 грн; в ОЗП 2020 2021рр спожито на суму 42 503,16 грн).

А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за період з 25 травня 2018 року по березень 2021 року в розмірі 115 543,33 грн. Відповідно, підлягає частковому задоволенню й апеляційна скарга.

Висновки суду апеляційної інстанції

Враховуючи викладене, неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права, апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України необхідно змінити, зменшити період, за який підлягає стягненню заборгованість за надані послуги централізованого опалення, а саме з періоду 01.11.2017 01.02.2020 на період 25.05.2018 березень 2021, а також зменшити розмір стягнутої з відповідачки на користь позивача нарахованої суми за послуги централізованого опалення, що надавалися без укладення письмового договору, з 155 755,51 грн до 115 543,33 грн. Тобто, стягненню підлягають нараховані суми за послуги централізованого опалення, що надавалися без укладення письмового договору за період з 25 травня 2018 року по березень 2021 року в розмірі 115 543,33 грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

Так, при поданні позову позивач сплатив судовий збір в установленому законом розмірі 2 270,00 грн. Позов остаточно задоволено на 59,64% (115 543,33грн х 100% : 193 702,25 грн), тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача 1 353,82 грн (2 270,00 х 59,64% : 100%) в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору за подання цього позову.

З іншого боку, витрати на професійну правничу допомогу відповідачки в суді першої інстанції склали 16500грн, а в суді апеляційної інстанції 4000грн, що підтверджується належними доказами: Ордером про надання правової допомоги № 1046529 від 23.03.2024р, Договором про надання правової допомоги, Актом виконаних робіт від 06.11.2024р, Ордером про надання правничої допомоги № 1056015 від 10.12.2024р, Додаткова угода № 1 від 10.12.2024р, Акт приймання-передачі виконаної роботи від 07.03.2025р, Розрахунок наданих витрат як додаток до вказаного Акту приймання-передачі. Тобто, всього витрати на професійну правничу допомогу відповідачки в суді першої та апеляційної інстанцій склали 20 500 грн.

У своєму клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги сторона позивача вказала, що витрати адвоката складають не більше 2 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що відповідно до положень ст.137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 20 500,00 грн є доведеними й такими, що співмірні зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

А тому з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам (у 40,36% вимог відмовлено) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 8 273,80 грн (40,36% від 20 500 грн), які підтверджені належним доказами.

Крім того, за подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір в установленому законом розмірі 2 803,59 грн. У скарзі ставилось питання про скасування рішення, яким було стягнуто 155 755,51 грн, й ухвалення нового рішення про відмову в позові. Скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір стягнутої суми з 155 755,51 грн до 115 543,33 грн, відтак скаргу задоволено на 40 212,18 грн (155 755,51 грн 115 543,33 грн), тобто на 25,81% (40 212,18 грн х 100% : 155 755,51 грн). А тому з позивача на користь відповідачки додатково необхідно стягнути понесені судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 723,60 грн (25,81% х 2 803,59 грн : 100%).

Отже, загалом з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, та судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 8997,40грн (8273,80 + 723,60).

Відтак, за положеннями ч.10 ст.141 ЦПК України остаточно з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути різницю в судових витратах в розмірі 7 643,58 грн (8 997,40 грн 1 353,82 грн).

Інші доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг з опалення, а послуги з опалення взагалі не були надані за вказаною адресою у відповідні періоди часу, того, що вказане нежитлове приміщення ніколи не було обладнано системою теплопостачання, не опалюється та не має опалювальних приладів, а також того, що є хибними висновки суду першої інстанції про те, що відсутність протоколу та Рішення міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП про відключення вказаного нежитлового приміщення свідчить про відсутність підстав вважати, що припинились або не надаються послуги з централізованого опалення. При цьому апеляційний суд враховує те, що, як вже було зазначено, у справі встановлено відсутність належних доказів від`єднання в установленому порядку нежитлових приміщень (підвальних) в будинку АДРЕСА_1 від мереж теплопостачання, що свідчить про те, що відповідачка, як споживач, фактично користувалася послугами з теплопостачання, а тому зобов`язана оплатити їх вартість.

Також, підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на порушення, допущені позивачем в розрахунку спожитої теплової енергії, а також неврахування судом проведена відповідачкою робіт з теплоізоляції транзитних трубопроводів опалення. При цьому суд апеляційної інстанції

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що позивачем надані докази на підтвердження своїх вимог, зокрема розрахунок заборгованості тощо, суди надали їм належну оцінку, відповідачка свого контррозрахунку не надала. А проведення відповідачкою робіт з теплоізоляції транзитних трубопроводів опалення не впливає на оцінку встановлених судом обставин справи та не спростовує висновки суду.

Крім того, як такі, що не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення й відмови в позові, не можуть бути прийняті до уваги інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Літвінової Тетяни Володимирівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, 1) нараховані суми за послуги централізованого опалення, що надавалися без укладення письмового договору за період з 25 травня 2018 року по березень 2021 року в розмірі 115 543,33 грн (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок три гривні 33 коп).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (, місцезнаходження: 73036, м. Херсон, Бериславське шосе, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_3 ) різницю в судових витратах в розмірі 7 643,58 грн (сім тисяч шістсот сорок три гривні 58 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 11 березня 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська