КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/4417/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3468/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_2 до Ірпінської міської ради Київської області, третя особа: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Карабаза Н.Ф.,-

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення доказів.

ОСОБА_3 просила витребувати із Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завірену копію спадкової справи № 416/2016 від 08 грудня 2016 року та долучити її до матеріалів справи.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2024 року названу заяву повернуто ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги заяви про забезпечення доказів, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

На адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_3 про розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні із повідомленням учасників справи.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не дотримано вимоги п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

За ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вказані норми процесуального закону надають право кожному звернення до суду і встановлюють обов`язок заявника довести заявлені ним вимоги. Суд же зобов`язаний надати правову оцінку пред`явленим вимогам та встановити факт їх доведеності належними, достатніми і допустимими доказами.

Формальний підхід при вирішенні питання прийняття до розгляду позову (заяви) та відкриття провадження у справі є неприпустимим.

В порядку вирішення судом заяви про забезпечення доказів у справі суд перевіряє заяву на відповідність вимогами, передбаченим ст. 117 ЦПК України. В той час, як оцінка доданих до заяви документів на підтвердження чи спростування ними тих обставин, на які посилається сторона, здійснюється судом при вирішенні заяви по суті.

Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові №990/114/23 від 31 серпня 2023 року.

Так, ОСОБА_3 27 вересня 2024 року звернулась до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів.

Із змісту оскаржуваної ухвали установлено, що підставою повернення названої заяви стало невиконання заявником вимог п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, а саме: не зазначено докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Дослідивши заяву про забезпечення доказів, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 наведено обставини справи, обґрунтовано необхідність витребування копії спадкової справи № 416/2016 та долучено усі наявні докази у необхідному для заявника обсязі.

Ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення заяви про забезпечення доказів.

Судом першої інстанції безпідставно повернуто заяву про забезпечення доказів ОСОБА_3 , оскільки обставини, вказані в ухвалі суду від 07 жовтня 2024 року, не можуть бути перешкодою у доступі до правосуддя.

При цьому, у разі якщо суд буде вважати, що вимоги заяви є недоведеними та необгрунтованими належними доказами, він може відмовити ОСОБА_3 у задоволенні названої заяви по суті.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 07 жовтня 2024 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 жовтня 2024 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 04 березня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: О.В. Желепа

С.Г. Музичко