Ухвала

04 березня 2025 року

м. Київ

справа № 306/44/22

провадження № 61-1800сво24

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Штефанюком Іваном Матвійовичем , на постанову Закарпатського апеляційного суду

від 25 жовтня 2023 року в складі колегії суддів Кондора Р. Ю., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

У січні 2022 ОСОБА_1 звернувся з позовом до акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (далі - АТ «Комінвестбанк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу та штрафних санкцій.

Позов мотивований тим, що 01 червня 2020 року позивач уклав

з АТ «Комінвестбанк» в особі начальника Свалявського відділення ОСОБА_3 договір банківського вкладу з визначеним строком № 04-3/6с-155, відповідно до умов якого банк прийняв у позивача 290 000,00 євро на строк один рік (з 01 червня 2020 року до 01 червня 2021 року) із нарахуванням на вклад 6 % річних.

22 листопада 2021 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення вкладу з відсотками. Проте банк у вчиненні таких дій відмовив, адже доказів внесення (зарахування) коштів на депозитний вклад немає, відповідні рахунки в банку не відкривалися, договір банківського вкладу від 01 червня 2020 року № 04-3/6с-155 у банку на обслуговуванні відсутній.

Позивач наголошував, що передавав кошти особисто начальнику Свалявського відділення ОСОБА_3 в його службовому кабінеті, в робочий час,

там же підписав договір, що був засвідчений печаткою банку. На підтвердження отримання банком коштів ОСОБА_3 видав позивачу розписку. З цього моменту власником грошей став банк, який зобов`язаний був виконати умови договору банківського вкладу.

На переконання позивача, він правомірно сподівався на належне врегулювання правовідносин банківського вкладу саме відповідачем, що було його обов`язком, але відповідач свої зобов`язання порушив. Недотримання працівниками банку вимог законодавства, якими регулюються питання банківського вкладу, неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недодержання сторонами письмової форми договору банківського вкладу. На позивача не можуть покладатися наслідки протиправної поведінки працівників банку вже після отримання від нього коштів.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд:

- стягнути із АТ «Комінвестбанк» на його користь кошти за договором банківського вкладу від 01 червня 2020 року № 04-3/6с-155 у сумі 290 000,00 євро та відсотки, передбачені договором, у розмірі 6 % річних, що становить 17 400,00 євро;

- стягнути із АТ «Комінвестбанк» на його користь неустойку в розмірі 3 % від суми банківського вкладу за кожен день неповернення грошових коштів, починаючи з 02 червня 2021 року і до дня ухвалення судом рішення у справі;

- стягнути із АТ «Комінвестбанк» на його користь судові витрати пов`язані з розглядом справи, які передбачені пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі судді Жиганської Н. М. рішенням від 14 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу від 01 червня 2020 року № 04-3/6с-155 суму вкладу у розмірі 290 000,00 євро та нараховані відсотки у розмірі 17 400,00 євро. У задоволенні вимоги про стягнення з АТ «Комінвестбанк» неустойки у розмірі 3 % від суми банківського вкладу за кожен день неповернення грошових коштів, починаючи з 02 червня 2021 року і до дня винесення судового рішення у справі відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту), у яких банк порушив зобов`язання, тому отримані у власність банком і не повернені вкладнику кошти та нараховані відсотки належить стягнути на користь позивача.

Вирішуючи вимогу про стягнення неустойки суд виходив із того, що договір банківського вкладу не був належно зареєстрований у банку, тому банк об`єктивно не міг знати про обов`язки, які у нього виникли перед позивачем. Невиконання банком обов`язку з повернення вкладу виникло внаслідок оспорювання правочину, а не неналежного виконання грошового зобов`язання.

Закарпатський апеляційний суд постановою від 25 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Комінвестбанк» задовольнив. Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2023 року скасував. У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Комінвестбанк» відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що вимоги законодавства, якими обумовлене виникнення правовідносин щодо банківського вкладу (депозиту), не були виконані. АТ «Комінвестбанк» не відкривало ОСОБА_1 банківський рахунок для розміщення банківського вкладу (депозиту); ОСОБА_1 не ініціював переказ грошових коштів, не передавав коштів власне банку для розміщення їх на рахунку в якості банківського вкладу, тобто не вносив кошти встановленим порядком до банківської установи, відповідно, банк не приймав коштів, не здійснював касові операції щодо них, не обліковував, не видавав передбачені банківськими правилами документи на підтвердження прийняття коштів у якості банківського вкладу.

Розписка керівника Свалявського відділення ОСОБА_3 від 01 червня 2020 року про прийняття від ОСОБА_1 290 000,00 євро для виконання обов`язків за договором банківського вкладу № 04-3/6с-155 з визначеним строком від 01 червня 2020 року не має правового значення для підтвердження факту укладення сторонами договору банківського вкладу, позаяк

не є передбаченим нормативними актами документом, що може підтверджувати такий факт. Беручи до уваги викладене, розписка не може бути і доказом додержання вимог щодо оформлення «іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами)». Поза тим, за встановленого недодержання всіх істотних умов, необхідних для виникнення правовідносин щодо банківського вкладу, вказана розписка сама по собі жодним чином не може свідчити про виникнення таких правовідносин і про прийняття саме банком коштів від позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не довів у належний процесуальний спосіб факту укладення договору банківського вкладу. Доводи позову, по суті, ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Між ОСОБА_1 і АТ «Комінвестбанк» правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) на підставі договору банківського вкладу

№ 04-3/6с-155 з визначеним строком від 01 червня 2020 року не виникли. Позивач не мав підстав вимагати захисту порушеного права виходячи з положень закону, що регулюють договірні зобов`язання та питання відповідальності за їх порушення. ОСОБА_1 не є кредитором,

а АТ «Комінвестбанк» не є боржником у зобов`язанні, що не виникло. АТ «Комінвестбанк» відповідає саме за своїми зобов`язаннями і, як банківська установа, не має зобов`язання повернути ОСОБА_1 290 000,00 євро в якості банківського вкладу, які він не приймав, відповідно, не має й зобов`язання сплачувати будь-які інші платежі (нарахування, кошти), що пов`язуються позивачем із указаним договором.

Крім того, постановою Верховного Суду від 26 червня 2023 року в справі № 306/1119/21 за позовом ОСОБА_4 до АТ «Комінвестбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та штрафної санкції за обставин, аналогічних тим, які встановлені у справі, що розглядається, касаційний суд погодився з тим, що позивач не довів належними доказами укладення договору банківського вкладу та внесення грошової суми на його вкладний (депозитний) рахунок, враховуючи, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного сертифіката.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Штефанюк І. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в позові апеляційний суд помилково посилався на його безпідставність. Законом не заперечується можливість існування розписки про отримання коштів і така розписка від 01 червня 2020 року була надана відповідальним працівником банку ОСОБА_3 , який прийняв кошти. При цьому письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо такий документ містить: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Керуючий Свалявським відділенням банку ОСОБА_3 підтвердив у судовому засіданні, що він отримав кошти у повному обсязі та надавав розписку про їх отримання і підписав договір банківського вкладу, необхідні реквізити якого брав із системи банку через службовий комп'ютер, користуючись відповідним паролем банку. Крім того, суд не визнавав недійсним договір банківського вкладу, тож його чинність не може ставитись під сумнів.

Висновок суду щодо неправильності укладення договору стосується не позивача, а самого банку, бо саме працівник банку надав позивачу таку форму договору, що підтверджується показами свідків. Права позивача не можуть бути порушені лише через те, що працівники банку не виконали належним чином своїх службових обов`язків, порушили інструкції Національного банку України та норми законодавства щодо оформлення договорів банківського вкладу. Крім того, факт необлікування банком на відповідних рахунках коштів, залучених на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), не можна вважати недодержанням сторонами письмової форми договору банківського вкладу (депозиту). Ці дії слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу.

При відмові у позові суд апеляційної інстанції заперечив подібність справ № 662/892/15-ц та № 306/44/22, помилково застосувавши висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2023 року у справі № 306/1119/21.

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 березня 2023 року в справі № 306/1322/21 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191, частинами першою, третьою статті 358, частинами другою, третьою статті 190 КК України. Отже, вказану особу визнано винуватим у розкраданні коштів банку АТ «Комінвестбанк» шляхом зловживання службовим становищем та привласненні грошей шляхом шахрайства. Під час розгляду вказаної справи було доведено факт підроблення договорів банківського вкладу, створення ілюзії законності таких договорів засудженим, невнесення ним відомостей до системи банку та невідкриття депозитних рахунків в ПАТ «Комінвестбанк» для збереження грошових коштів потерпілих. Під час розгляду справи суд також визнав, що потерпілі не знали про обман працівника банку, який приймав гроші та оформляв документи. Більш того, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав.

Позивач правомірно сподівався на належне оформлення договору вкладу, адже обов`язок забезпечення належного виконання працівниками банку посадових інструкцій лежить на банківській установі. Власник коштів не може бути відповідальним за порушення, вчинені посадовими особами банку, адже ним виконано умови укладення угоди. Таким чином, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Тому договір банківського вкладу № 04-36с-155 з визначеним строком від 01 червня 2020 року слід вважати таким, що укладений між вкладником та банком.

Незаконне привласнення працівниками банку коштів, які належать вкладнику на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого протоколу до цієї Конвенції;

Апеляційний суд надав неправильну оцінку доказам, які спростовують те, що позивач нібито не передавав кошти банку, незважаючи на існування показань свідків, наявність підтверджуючих документів, оформлених за зразками, які позивачу надав банк (розпискою та договором банківського вкладу).

Під час розгляду справи суд першої інстанції долучив до матеріалів справи аудиторський висновок від 25 листопада 2022 року щодо позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Комінвестбанк» про повернення банківського вкладу. Заявник у касаційній скарзі стверджує, що вказаний аудиторський висновок

не є належним і допустимим доказом. Це, на переконання позивача, висновок внутрішнього аудиту банку, діяльність якого спрямована на отримання достовірної інформації для прийняття управлінських рішень, а викладені у ньому обставини свідчать про те, що в АТ «Комінвестбанк» систематично порушуються Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку від 03 грудня 2003 року № 516, постанови Правління Національного банку України, а також те,

що у банку не проводиться постійний моніторинг усіх стадій депозитного процесу.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до Верховного Суду не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 14 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував її матеріали з Свалявського районного суду Закарпатської області.

У березні 2024 року матеріали справи № 306/44/22 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою від 15 січня 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 13 лютого 2025 року справу передав на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Підстави та мотиви передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що є підстави для відступу від висновків щодо застосування статей 1058, 1059, 1064, 1065 ЦК України, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2023 року в справі № 308/9488/21 (провадження № 61-11449св23) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2023 року в справі № 306/1119/21 (провадження № 61-6392св23).

В ухвалі про передачу справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду посилається на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) та від 08 червня 2021 року в справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), а також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2023 року в справі № 718/1791/22 (провадження № 61-4506св23).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне за результатами розгляду цієї справи зробити наступний висновок:

«саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

З огляду на викладене справа № 306/44/22 підлягає прийняттю до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті

402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 306/44/22 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Штефанюком Іваном Матвійовичем , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню

не підлягає.

ГоловуючийА. І. Грушицький
Судді:Б. І. Гулько В. І. Крат
Д. Д. Луспеник Є. В. Синельников
І. М. Фаловська М. Є. Червинська