Справа № 386/1443/24
Провадження № 2/386/570/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2025 року

Голованівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Червоненка Д.В.

за участю: секретаря судового засідання Штанько Л.Є.,

представника позивача Мелєзгінова Ю.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пузира В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Голованівськ Кіровоградської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди,

встановив:

Представник позивача адвокат Мелєзгінов Юрій Валерійович, звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області по справі №386/337/19 від 15.05.2023 року усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою площею 2.72 га., кадастровий номер :02:000:0473, що знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, шляхом її витребування у ОСОБА_1 , а також скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 12.04.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно18.04.2017 року, індексний номер запису 34816824.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.06.2024 року позивач успадкував земельну ділянку загальною площею 2,72 га. кадастровий номер :02:000:0473.

Ухвалою Голованівського районного суду від 15 серпня 2024 року замінено стягувана ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_2 у виконанні рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2023 по цивільній справі №386/337/19.

Вказує, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ст. 1218 ЦК України, а тому позивач має право вимоги упущеної вигоди від відповідача який незаконно використовував земельну ділянку на підставі підробленого договору оренди земельної ділянки.

При цьому, рішенням Голованівського районного суду яке має преюдиційне значення від 15.05.2023 року справа № 386/337/19 встановлено: «У відповідності до висновку експертів № 20890/20891/20-32 від 07.04.2021 слідує, що підпис у договорі оренди земельної ділянки сільськогосподарських потреб без номера, який укладений 12.04.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в графі «Орендодавець ОСОБА_3 » - виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою».

Таким чином ОСОБА_3 не мав об`єктивної можливості користуватися своєю земельною ділянкою хоч, і не підписував договору оренди з відповідачем але право оренди на земельну ділянку було зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі неукладеного договору, а саме використовувати належну йому земельну ділянку за цільовим призначенням, тобто самостійно її обробляти, засівати та збирати врожай.

Враховуючи наведені обставини позивач має право на стягнення збитків у вигляді відшкодування неодержаних доходів із зазначеної земельної ділянки (упущеної вигоди).

Згідно з експертним висновком В-432 від 07.10.2024, підготовленим експертом Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати, загальна вартість витрат по вирощуванню кукурудзи, соняшника на зерно на земельній ділянці площею 2,72 га, кадастровий номер :02:000:0473, розташованої на території Грузьківської сільської ради Голованівського (Гайворонського) району Кіровоградської області, згідно калькуляції 2017 року, становить 46941,65 тис, грн. за пай, 2018 рік становить 75107,10 тис. грн. за пай, 2019 рік становить 64972,79 тис. грн. за пай, 2020 рік становить 61177,70 тис. грн. за пай, 2021 рік становить 121416,50 тис. грн.. за пай, 2022 рік 82634,22 тис. грн. за пай, 2023 рік становить 70 188,75 тис. грн.

Згідно з експертним висновком В-432 від 07.10.2024, підготовленим експертом Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати, сума коштів, яка могла би бути виручена з продажу врожаю із земельної ділянки площею 2,72 га, кадастровий номер :02:000:0473, розташованої на території Грузьківської сільської ради Голованівського (Гайворонського) району Кіровоградської області, становить 522438,71 тис. грн.

Тому просить судстягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки у формі упущеної вигоди у розмірі 522438,71 грн., заподіяні внаслідок істотних перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 2,72 га, кадастровий номер :02:000:0473, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Грузької сільської ради, Голованівського району Кіровоградської області.

28 листопада 2024 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача ОСОБА_4 вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позивач у своєму позові стверджує, що після смерті ОСОБА_3 , він є його спадкоємцем, а отже правонаступником. У зв`язку з цим, він вважає, що має право на стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, які б за життя міг стягнути померлий ОСОБА_3 .

Разом із цим зазначає, що рішенням Голованівського райсуду від 15.05.2023 року по справі № 386/337/19 було скасовано державну реєстрацію договору оренди землі з кадастровим номером :02:000:0473. Цим же рішенням суду було встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 12.04.2017 року є неукладеним через те, що підпис орендодавця був проставлений не ним. Про це у позові також зазначає позивач. У вказаній ситуації, тобто ситуації, де договір оренди земельної ділянки визнано неукладеним, ВСУ у п. 13 постанови пленуму від 30.05.2008 р. № 7 висловився наступним чином: у разі смерті особи, якій були заподіяні збитки в результаті невиконання договору, до складу спадщини входить право на відшкодування як реальних збитків, так і упущеної вигоди (стаття 22 ЦК). До спадкоємців переходить і право вибору способу відшкодування. Отже, ВС України чітко вказав, що до складу спадщини входить право на відшкодування збитків, у тому числі упущеної вигоди, але суд зазначив, що збитки мають бути заподіяні у результаті невиконання договору. У ситуації позивача та особи після якої він став правонаступником має місце те, що між ними та відповідачем був відсутній будь-який договір, невиконання якого мало б наслідком обов`язок відповідача відшкодувати упущену вигоду. ОСОБА_3 сам звернувся до суду і у справі 386/337/19 довів ту обставину, що договору не існувало (був неукладений). А так як не існувало договору, то не можливо не виконати умови того, чого не існувало, а отже, згідно вказаної постанови пленуму до позивача не перейшло в порядку правонаступництва право на відшкодування упущеної вигоди, так як не існувало договору, який було порушено чи не виконано. У зв`язку з цим вважає, що позивач не має право вимагати у вказаній конкретній ситуації відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Крім того, в підтвердження розміру завданих збитків, викладених у позові, позивач додає докази у вигляді експертного висновку. Сторона відповідача ознайомилась з цим висновком та вважає, що він не може слугувати належним та допустимим доказом розміру заподіяної шкоди, адже особа, яка проводила експертизу - ОСОБА_5 не є атестованим судовим експертом та не включений до реєстру судових експертів, у висновку відсутнє посилання на те, що він підготовлений саме для подання до суду, а ОСОБА_5 жодним чином не попереджався про кримінальну відповідальність.

Окрім цього, необхідно звернути увагу на те, на підставі яких методик проводилося експертне дослідження. У висновку вказано, що це Методика проведення товарознавчої експертизи експертами торгово-промислових палат України. З цього приводу зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ Про судову експертизу, методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вказана вище методика не міститься в державному реєстрі Методик проведення судових експертиз, а тому її використання для проведення експертизи не можна вважати належним способом доведення обставин (розміру збитків) у судовій справі.

З приводу твердження позивача, що висновок експерта регіональної торгово-промислової палати зроблений відповідно до ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні, то з цього приводу зазначає, що торгово-промислові палати в Україні проводять експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв`язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців за дорученням державних органів, та на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначення їх вартості.

Отже, перший випадок - це має бути доручення органу державної влади, ким позивач не являється. І другий випадок - це замовником має бути підприємець і висновок стосується товарів, їх кількості, комплектності, тощо. Позивач не звернувся до суду як підприємець, це по-перше, а по-друге, його висновок стосується збитків, а аж ніяк товару.

І головне, торгово-промислова палата не може і не має права собою заміняти висновок судового експерта. ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні не надає право таким Палатам робити експертні висновки для суду.

Окрім цього звернув увагу суду на те, що завдання для розрахунку експерту надавав замовник. У 2017 р. він дав завдання, що на земельній ділянці має рости пшениця, а у 2018 р. це вже соняшник, у 2019 р. це кукурудза, ітд. Але питання, чому саме така послідовність. Чому в 2017 р. саме пшениця, а не цибуля чи якась інша культура? Про що це говорить? Що вихідні дані надані експерту є некоректні, ці дані такі, що ними є можливість маніпулювати вибираючи на свій смак саме те, що більш вигідно для замовника такої експертизи. При цьому, необхідно звернути увагу, що у 2017 р. позивач ще не був власником цієї земельної ділянки, а був ОСОБА_3 . Позивач не міг знати на той час, що мав би та хотів би засіяти Чорноморець та у якій послідовності, а припущення не можуть мати місце, так як доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також звертає увагу на судову практику.

Так, у постанові від 3 серпня 2018 року Справа № 923/700/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17).

Кредитор повинен не лише точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17).

Узагальнено, то упущена вигода має бути реально доведена, на підставі належних та допустимих доказів, не достатньо навіть теоретичного обґрунтування не отриманого доходу. Доходи не мають бути абстрактні. У випадку позивача, усі надані ним розрахунки є лише теоретичні та абстрактні, жодної реальності в них не має. З урахуванням того, що наданий висновок експерта, по вказаним вище причинам, не можна вважати належним доказом, окрім цього він є лише припущенням позивача. Для доведеності реальності збитків позивач мав би надати докази, які б свідчили, що він реально мав намір засіювати вказану земельну ділянку, а відповідач йому у цьому перешкоджав. Це можуть бути докази у вигляді документів на купівлю насіння, паливо-мастильних матеріалів, доказів наявності матеріально-технічної бази, яка б дала можливість засіяти вказану земельну ділянку, у тому числі наявність техніки у власності, чи оренді для с/г потреб. Нічого з переліченого позивач не надав. Тобто не маючи взагалі нічого, позивач вирішив, що з цього він зможе виростити щось та й ще отримати при цьому прибуток. Але закон наступний: з нічого ти отримаєш ніщо. Але сільськогосподарська діяльність не така легка і проста, як це наведено у висновку експерта Палати. Тим паче звертає суд на ту обставину, що експерт палати проводив розрахунки з середніх показників. А нам усім відомо, що таке середні показники. Для прикладку середнього показника одного кілограма м`яса на двох осіб, за умови, що у одного чоловіка один кг. м`яса, а у іншого нуль, то в середньому вийде, по пів кіло м`яса на двох. Але при такому середньому розрахунку один з них лишиться голодним. Такі самі середні розрахунки у позивача, вони не є реальні і конкретні, а лише припущення, які можуть і не справдитись.

Відповідач також не вбачає у своїй поведінці протиправності, як про те стверджує позивач. Подавши до суду позов у справі № 386/337/19, ОСОБА_3 стверджував, що підпис у договорі оренди виконано не ним. Зі свого боку відповідач не визнав цю обставину та у судовому порядку відстоював свої права. Така поведінка відповідача цілком на той час була обґрунтована тим, що Чорноморець у період з 2017 по 2018 р. отримував орендну плату, про що є відповідна відомість з підписом Чорноморця. Відповідач не міг знати ту обставину, що договір оренди було підписано не Чорноморцем, а дізнався про це лише після експертизи. У рішенні по справі №450/2286/16-ц від 07.10.2020 р. ВС сформував позицію та застосував доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «nonc oncedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

Зі свого боку Чорноморець спочатку отримував орендну плату за оренду землі, а потім вирішив в подальшому цей договір оспорити, заявивши, що не він його підписував, що цілком є недобросовісною та суперечливою поведінкою. При цьому відповідач цілком покладався на поведінку ОСОБА_6 , який її потім змінив. А сьогодні під час розгляду справи, позивач стверджує, що це відповідач діє недобросовісно. Зрозуміло, що під час розгляду справи № 386/337/19 суд чомусь не застосував вказану вище правову позицію, що мало наслідком задоволення позову. Але на сьогодні жодної протиправної поведінки з боку відповідача не має.

Усі наведені вище обставини свідчать про те, що позов не підлягає задоволенню.

Також, в разі відмови у задоволенні позову, просив стягнути з позивача судові витрати у вигляді на професійну правничу допомогу в сумі 12640 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з тих же підстав, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти позову заперечував відповідного до поданих ним додаткових пояснень, що надійшли до суду 16.12.2024 року, вважає, що право на відшкодування збитків ОСОБА_2 , успадкувавши земельну ділянку загальною площею 2,72 га, кадастровий номер :02:000:0473, яка розташована на території Грузької сільської ради, Голованівського району Кіровоградської області не набув з огляду на те, що жодних вимог щодо відшкодування будь-яких збитків у формі упущеної вигоди за життя ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не заявляв. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.06.2024 ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку 2,72 га, кадастровий номер :02:000:0473, яка розташована на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, яка за життя належала ОСОБА_3 . Отже, з 28.06.2024 позивач набув права власності на земельну ділянку, предметом спору, права на яку і є в даній справі, а саме збитки (у формі упущеної вигоди), нібито завдані ОСОБА_8 відповідачем.

При застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 21.10.2020 у справі № 662/541/15-ц. Звертає увагу, що право на заявлення вимоги про стягнення упущеної вигоди нерозривно пов`язане з особою Спадкодавця, оскільки останній особисто повинен визначати культуру, що повинна бути засіяна, спосіб її обробки та збору, і відповідно особисто повинен визначати періоди в який вона повинна бути продана (після збору), а тому Позивач заявляючи дані вимоги до суду перебрав на себе повноваження особи, після смерті якої він успадкував земельну ділянку. Стягнення упущеної вигоди за договором оренди, який був укладений покійним є правом особи, яким за життя вона не скористалася, тому таке право не успадковується. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2024 у справі № 922/1626/23. Стягнення збитків у формі упущеної вигоди, які ОСОБА_3 міг би реально одержати за використання вказаної земельної ділянки є правом, яким він за життя не скористався, а тому право на стягнення збитків у недоговірних зобов`язаннях не включається до складу спадщини.

Отже, позивач, враховуючи імперативні положення Цивільного кодексу України, на стягнення збитків у формі упущеної вигоди в порядку спадкування на набув, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач не довів розмір остаточного прибутку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), витрати, фінансовий результат до оподаткування, податок на прибуток, чистий прибуток (збиток) ОСОБА_3 , а тому його вимоги і в цій частині є необґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, сторона відповідача зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, абсурдними, а тому дана позовна заява підлягає безумовному залишенню без задоволення.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти позову з тих же підстав, що вказані у відзиві на позов та поясненнях його представника.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і дійшов наступних висновків.

Так, заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області по справі №386/337/19 від 15.05.2023 року, яке набрало законної сили 20.12.2023 року, усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою площею 2.72 га., кадастровий номер :02:000:0473, що знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, шляхом її витребування у ОСОБА_1 , а також скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 12.04.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно18.04.2017 року, індексний номер запису 34816824.

Підставою ухвалення вказаного рішення слугувало те, що згідно висновку експертів №20890/20891/2032 від 07.04.2021 року підпис у договорі оренди земельної ділянки сільськогосподарських потреб без номера, який укладений 12.04.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в графі «Орендодавець ОСОБА_3 » - виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою».

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.06.2024 року позивач є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 2,7298 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0473, що знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Ухвалою Голованівського районного суду від 15 серпня 2024 року замінено стягувана ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_2 у виконанні рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15.05.2023 по цивільній справі №386/337/19.

Відповідно до експертного висновку В-432 від 07.10.2024 року Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати, який було виконано на замовлення адвоката Мелєзгінова Ю.В. щодо кількості с/г культур які могло б бути зібрано з 2017 року по 2023 рік на земельній ділянці 2,7298 га (кадастровий номер :02:000:0473), розташована на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та яку суму грошових коштів, які ОСОБА_2 міг би виручити з продажу с/г культури при середній вартості з 2017 по 2023 роки, кількість зерна пшениці, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2017 році 9,445 тон, а виручити він міг 46941,65 тис, грн., кількість соняшнику, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2018 році 6,9064 тон, а виручити він міг 75107,10 тис. грн., кількість кукурудзи, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2019 році 17,1704 тон, а виручити він міг 64972,79 тис. грн., кількість зерна пшениці, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2020 році 10,0456 тон, а виручити він міг 61177,70 тис. грн., кількість кукурудзи, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2021 році 17,470 тон, а виручити він міг 121416,50 тис. грн., кількість соняшнику, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2022 році 5,9236 тон, а виручити він міг 82634,22 тис. грн., кількість кукурудзи, яке могло б бути зібране з вирощування даної культури в 2023 році 16,515 тон, а виручити він міг 70 188,75 тис. грн..

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно до ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У відповідності до положень ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, що передбачені в статті 1219 ЦК України.

Разом із цим, стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статті 1225, 1230 ЦК України встановлюють загальні правила спадкування права на земельну ділянку та права на відшкодування збитків, моральної шкоди, сплату неустойки, отримання компенсації, зокрема право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях, або право на відшкодування збитків, що належало спадкодавцеві переходить до спадкоємця відповідно до закону.

При цьому, буквальне тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України не в повній мірі відповідає нормам статей 608, 1218, 1219 ЦК України, та суперечить принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини є припис частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні.

Вказане слідує з висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 662/541/15-ц (провадження № 61-44995св18).

Отже, правонаступництво у ситуації зі спадкуванням за заповітом обмежене обсягом прав та обов`язків, що переходять від спадкодавця до спадкоємця та визначені в заповіті.

Як встановлено судом в ході розгляду справи позивач є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 від 28.06.2024 року земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 2,7298 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0473, що знаходиться на території Грузької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області.

Відомостей про те, що заповіт ОСОБА_3 містив інші розпорядження, зокрема про право на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, відсутні, а тому до ОСОБА_2 і не перейшло відповідне право.

Крім цього, суд також звертає увагу на те, що вимог про відшкодування збитків у формі упущеної вигоди за життя ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не заявляв.

Зазначене є достатньою і самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом із цим суд вважає з необхідне надати оцінку і іншим доводам позову та зазначити про таке.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до частин 1, 2 статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Згідно з пунктом «д» статті 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Неодержаний дохід (упущена вигода) це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди), є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Позивач вказує, що збитки, понесені ОСОБА_3 виражаються у тому, що останній не міг отримувати грошовий дохід за використання належної йому земельної ділянки внаслідок самовільного зайняття та обробки відповідачем земельної ділянки.

Верховний Суд в постанові від 20.02.2020 у справі № 1940/1655/18 дійшов висновку, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на неї або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є самовільним заняттям земельної ділянки. Відповідно до ч.1,3 статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд також враховує, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідачів. Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61- 22106св18)). При визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/ господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); розумні витрати; компенсаційність відшкодування збитків. Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди як форма цивільно правової відповідальності застосовується з метою захисту порушених (невизнаних) цивільних прав й інтересів та полягає у відшкодуванні правопорушником вартості майнових вигод, які потерпіла особа могла б мати, якби її суб`єктивне право не було порушеним (невизнаним). Наданий представником позивача експертний висновок В-432 вд 07.10.2024 року, виготовлений на його замовлення, не доводить завданих власнику земельної ділянки збитків (упущеної вигоди) та їх розміру, є необґрунтованим і невмотивованим, а також, як слушно зауважив відповідач, не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України.

Крім того, сума збитків, яку просить стягнути позивач, дорівнює сумі коштів, які ОСОБА_2 міг би виручити від продажу вирощених культур, водночас, предметом упущеної вигоди (збитків) є саме прибуток, тобто чистий дохід, з вирахуванням із його загальної суми витрат на вирощування культур, однак даних про такі витрати суду не надано.

За встановлених судом обставин позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди слід вважати безпідставним, необґрунтованим і недоведеним, а тому у його задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачеві у відшкодуванні понесених ним судових витрат відповідно до положень п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України. Керуючись ст.ст. 22, 317, 321, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 78, 81, 90, 125, 126, 152,211 Земельного кодексу України, ст.ст. 4,7, 12, 13,43, 81, 95, 141, 258-259, 263-265, 268,354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. В. Червоненко