У х в а л а

28 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 554/10444/23

Провадження № 61-1459ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Рак Артем Сергійович (далі - адвокат),

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року

у справі за позовом скаржника до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2024 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України 20 000,00 грн і 33 500,00 грн відшкодування моральної шкоди та 19 940,00 грн відшкодування майнової шкоди.

2. 14 серпня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 23 грудня 2024 року Полтавський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 3 лютого 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх № 3544/0/220-25 від 4 грудня 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом позову є відшкодування майнової та моральної шкоди. Ціна позову становить 73 440,00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»).

5.5. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що справа має для нього виняткове значення. Обґрунтував так:

- скаржник несправедливо не має можливості відстояти права у суді касаційної інстанції;

- 19 940,00 грн майнової шкоди, у які входять витрати скаржника на адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та витрати скаржника на пальне, є суттєвими для його матеріального становища;

- скаржник є директором Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління комунального підприємства Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області. Це підприємство надає послуги з управління багатоквартирними будинками й утримання будинків, споруд та прибудинкових територій;

- скаржник є публічною особою, його знає кожен житель міста Лубни. Притягнення скаржника до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення негативно вплинуло на авторитет скаржника як керівника та сформувало його негативний образ у суспільстві. Підлеглі скаржника обговорювали його притягнення до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Такі розмови ставили скаржника у незручне становище та зумовлювали у нього почуття сорому;

- незаконне притягнення до відповідальності призвело до порушення у скаржника «нормальних життєвих зв`язків» і вимагало від скаржника зусиль для організації життя;

- нервове хвилювання через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності зумовило загострення хронічної хвороби скаржника, та він змушений був звертатися до лікаря.

5.6. Не можна вважати належно обґрунтованими доводи щодо виняткового значення для скаржника саме цієї справи. У касаційній скарзі він стверджував, що завдана майнова шкода є значною для нього, що незаконне притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення негативно вплинуло на авторитет скаржника як керівника, сформувало його негативний образ перед суспільством, а також змусило нервувати, через що загострилася хронічна хвороба та виникла потреба звернутися до лікаря. За відсутності у касаційній скарзі будь-яких підтверджень усіх цих фактів, зокрема поганого майнового стану скаржника, не можна обґрунтовано вважати, що ця справа має для нього виняткове значення.

5.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко