Справа № 309/3659/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Човганин Михайло Іванович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2022 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2023 року, ухвалені головуючим суддею Оросом Я.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди завданої неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що внаслідок несумлінного ставлення лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_2 до своїх професійних обов`язків, який не здійснював спостереження за її станом під час пологів, не діагностував ускладнення під час пологів, що призвело до пізнього діагностування ускладнення, тим самим лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_2 була надана неякісна медична допомога, що призвело до інвалідності новонародженої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зумовлена: Патологією головного мозку, пренцефалічна лікворна кіста в скронево-тім`яній-потиличній ділянці зліва, внутрішньої симетричної гідроцефалії помірного ступеня, правобічний геміпарез. Згідно виписки з протоколу лікарської консультативної комісії № 018/598 від 18 травня 2018 року донька позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною інвалідом.

Відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження внесене до ЄРДР від 07.11.2016, за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Ухвалою Хустського районного суду від 07.09.2021 звільнено ОСОБА_2 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 п.3 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження закрито.

Поданий у рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_1 цивільний позов залишено судом без розгляду.

У рамках кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_2 не визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.140 КК України, водночас звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Вказана подія, завдала їй страшного удару і потрясіння та призвела до стресу на ґрунті переживань і психологічного перевантаження, що викликало нервове виснаження, психічну роздратованість. Її донька ОСОБА_3 знаходиться під постійним лікарським спостереженням. Внаслідок отриманої травми дитина ОСОБА_3 визнана дитиною-інвалідом до 18 років та потребує тривалого курсу реабілітації за індивідуальною програмою реабілітації інваліда, що призвело до порушення її нормального та звичного способу життя та повністю змінило її життя. Інвалідність дитини не дає їй спокою про її майбутнє, чи зможе дитина розвиватися та виховуватися нормальним життям та усвідомлення цієї обставини завдає їй додаткових моральних страждань.

Оскільки лікар акушергінеколог ОСОБА_2 перебував у трудових (службових) відносинах з Хустською районною лікарнею, назва якої на даний час змінена на Комунальне некомерційне підприємство «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, то згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2 400 000,00 гривень.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2022 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради ( 90400 м. Хуст вул. І.Франка № 113 ) на користь ОСОБА_1 суму 400 000,00 грн моральної шкоди.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради ( 90400 м. Хуст вул. І.Франка № 113 ) на користь держави 4 000 грн судового збору.

Додатковим рішенням Хустського районного суду від 01 червня 2023 року в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми 2 000 000,00 грн відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не враховано наслідків які настали для здоров`я її доньки у зв`язку з неправомірними діями лікаря ОСОБА_2 , глибину її страждань, переживань та докладання зусиль для доведення в судовому порядку вини лікаря. Стан здоров`я доньки не покращується, відсутні медичні прогнози її видужання, вказане призводить до постійних стресів та переживань, тривалої реабілітації доньки. Тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2 400.000 грн.

ОСОБА_1 також оскаржила додаткове рішення Хустського районного суду від 01 червня 2023 року просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Човганин М.І., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення визначеної судом суми моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частин про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що судом не надано оцінки всім доказам, зокрема, не надано оцінки діям позивачки та її чоловіка при плануванні вагітності, які не зробили відповідних обстежень та кількості відвідувань позивачкою жіночої консультації, з метою виявлення та усунення патологій при вагітності. Вказує, що 06.09.2016 він здав свою зміну лікарю ОСОБА_4 , який не встановив жодних порушень щодо спостереження позивачки. Дистрес плоду у породіллі розпочався о 10 год 15 хв 06.09.2016, після чого було невідкладно проведено оперативне вручання шляхом кесаревого розтину. Отже вважає, що причиною народження в позивачки дитини-інваліда є як поведінка інших лікарів так і поведінка і самої позивачки, яка не виконала всіх необхідних дій щодо планування вагітності та відвідування жіночої консультації.

При цьому, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не підтверджує визнання особою вини, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди не враховано ступінь його вини у взаємозв`язку з виною інших медичних працівників та не враховано протиправну поведінку самої позивачки, а тому такий розмір є неправдивим та безпідставним.

Комунальне некомерційне підприємство «Хустська центральна лікарня імені ОСОБА_5 » Хустської міської ради подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в частині задоволеного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачкою не надано належних доказів що діями ОСОБА_2 їй завдано моральної шкоди. Вказує, що одною з причин народження у позивачки дитини-інваліда є як поведінка інших лікарів (у тому числі і лікаря жіночої консультації), так і поведінка самої позивачки, яка не виконала належним чином всіх необхідних дій щодо планування вагітності та відвідування жіночої консультації.

З врахування встановлених даних, висновки експертів, не дають об`єктивної можливості визнати дії лікаря ОСОБА_2 протиправними та такими, що стали причинно-наслідковим зв`язком з настанням негативних наслідків у новонародженої дитини позивача. Крім того, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення не доведена вироком суду, а тому заявлений позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07 вересня 2021 року ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України закрито, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності. Ухвала набрала законної сили.

У вказаній ухвалі, судом встановлено наступні обставини. ОСОБА_2 як лікар акушер-гінеколог Хустської районної лікарні у період із 17 години 05 серпня по 09 годину 06 серпня 2016 року, перебуваючи на чергуванні в пологовому відділенні Хустської районної лікарні, розташованої за адресою м. Хуст вул. Івана Франка, 112, порушив вимоги посадової інструкції затвердженої 20 грудня 2011 року, передбачені розділом №2 «Завдання та обов`язки» та вимоги клінічного протоколу з акушерської допомоги «Нормальні пологи» затвердженого наказом Міністра охорони здоров`я №624 від 03.11.2008 року, який передбачає послідовність дій та заходів медичних працівників, для забезпечення нормального перебігу пологів, виявленню відхилень перебігу пологів, відхилень у стані матері чи плода та своєчасного прийняття обґрунтованого рішення, щодо подальшої тактики ведення пологів та визначення обсягу необхідного втручання, який складається з опису ситуацій, необхідності виконання відповідних дій та заходів, визначення значень, без систематизації документу в розділи, параграфи, статті, частини, пункти підпункти тощо, по відношенню до породіллі ОСОБА_1 , яка у даний період часу в передродовому стані знаходилася у даному пологовому відділенні. Клінічним протоколом передбачено, що результати спостереження за прогресом пологів, станом матері та плода, заноситься лікарем акушер-гінекологом до партограми. Правильне заповнення та інтерпретація партограми сприяє ранньому виявлення відхилень перебігу пологів, відхилень у стані матері чи плода та допомагає своєчасно прийняти обґрунтоване рішення щодо подальшої тактики ведення пологів та визначити обсяг необхідних втручань. Спостереження за станом породіллі і плода в І періоді пологів включає наступні процедури: оцінка стану плода: серцебиття плода в пологах реєструється шляхом: періодичної аускультації за допомогою акушерського стетоскопу, ручного доплерівського аналізатора або за показаннями - шляхом електронного фетального моніторингу (кардіотокографія). Аускультація має проводитись кожні 30 хвилин протягом латентної фази та кожні 15 хвилин протягом активної фази першого періоду пологів.

У порушення вказаних вимог протоколу лікар ОСОБА_2 розпочав заповнення медичного документу «Партограма» - о 02 годині 06.08.2016 року, зазначивши початок активної фази І періоду, не зазначивши передуючу «Латентну фазу» І періоду, тривалість якої згідно з «Протоколом» - триває до 8 годин відповідно, що найраніше о 18 годині 05.08.2016, під час перебування на чергуванні. Також, відповідно до клінічного протоколу акушерської допомоги "Дистрес плода при вагітності та під час пологів" затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я №900 від 27.12.2006, який передбачає послідовність дій та заходів медичних працівників, для діагностики дистресу плоду при вагітності та пологах та вибору тактики ведення вагітності та пологів, без систематизації документу в розділи, параграфи, статті, частини, пункти підпункти тощо, у частині документу «Дистрес плода під час пологів» визначено, що метою спостереження за плодом під час пологів полягає у своєчасному визначенні дистресу плода, ознаками якого є патологічна частота серцевих скорочень (понад 170 уд./хв. або нижче 110 уд./хв.), та для діагностики дистресу плода під час пологів використовуються: метод аускультації серцебиття плода - визначення частоти серцевих скорочень за одну хвилину та Кардіотокографія (КТГ) - синхронний електронний запис серцевого ритму плода і маткових скорочень упродовж 10-15 хвилин, за визначеною методикою для встановлення діагностичних критеріїв. Також визначено, що при дистресі плода у пологах на КТГ зазвичай виявляється одна чи кілька патологічних ознак: тахікардія чи брадікардія, стійка монотонність ритму (ширина запису 5 уд./хв. і менше), ранні, варіабельні та особливо пізні децелерації з амплітудою понад 30 уд./хв. У свою чергу лікар ОСОБА_2 , не провівши вказані медичні заходи та відповідне належне спостереження за породіллею, згідно з вимог Клінічних протоколів з акушерської допомоги, не виявляв патології частоти серцевих скорочень плоду чи визначених патологічних ознак, передбачених клінічними протоколами, з метою вчасного діагностування дистресу плоду, у зв`язку з чим був виявлений з запізненням іншим лікарем, після заступання на зміну 06.08.2016 року о 10 год. 15 хв.

Таким чином лікар ОСОБА_2 , внаслідок недбалого ставлення до своїх професійних обов`язків та несумлінного їх виконання, з початку латентної фази та під час активної фази пологів породілі ОСОБА_1 , аускультацію серцебиття плоду та Кардіотокографію з необхідною періодичністю та методикою не проводив, відповідно не встановив наявність патологічних ознак та не діагностував «дистрес плоду», не визначив необхідність зміни тактики ведення пологів через екстренне розродження, хоча мав таку можливість, так як вказані дії були здійснені іншим лікарем яким діагностовано дистрес плоду та проведено екстренне розродження шляхом «кесаревого розтину», що призвело до пізньої діагностики дистресу плода, спричинення інтранатальної асфіксії й інфаркту та утворення поренцефалічної кісти на місці геморагічного інфаркту, у новонародженої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та як результат її тривалого лікування та встановлення інвалідності, відповідно настання для неї важких наслідків, які перебувають у прямому причинному зв`язку зі злочинною недбалістю лікаря ОСОБА_2 , який не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинен був і міг їх передбачити.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст. 140 КК України неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Так, відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанову №12 від 23.12.2005 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування до особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом.

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи, про визнання її невинуватою у злочині, а передбачені законом підстави звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, визнаються нереабілітуючими. З урахуванням того, що від кримінальної відповідальності може звільнятись лише та особа, яка зобов`язана її нести, вирішенню питання про звільнення від кримінальної відповідальності має передувати і точне встановлення фактичних обставин і правильна кваліфікація вчиненого злочину. На це орієнтує і Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, згідно якого при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися у тому, що діяння, яке поставлено особі у провину, дійсно мало місце, що вони містить склад злочину, особа винувата у вчиненні останнього, а також, що умовами та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України та лише після цього має бути постановлено (ухвалено) відповідне судове рішення у визначеному Кримінально-процесуальним кодексом України.

Таким чином, ОСОБА_2 , погоджуючись на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та на закриття кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 49 КК України, що є нереабілітуючими підставами, хоч не фактично але погодився, що судом точно встановлені фактичні обставини справи та дана правильна кваліфікація вчиненого ним злочину, а судом було встановлено, що діяння, яке поставлено ОСОБА_2 у провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину за ч.2 ст. 140 КК України та останній винуватий у його вчиненні.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Водночас, як встановлено судом, наказом відділу охорони здоров`я Хустської районної державної адміністрації № 8 К від 02.02.2010 ОСОБА_2 призначено на посаду лікаря акушера-гінеколога пологового відділення Хустської районної лікарні, назва якої на даний час змінена на Комунальне некомерційне підприємство «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми матеріального права, саме Комунальне некомерційне підприємство «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, як самостійна юридична особа, є належним відповідачем, оскільки судом встановлено, що станом на 06.08.2016 ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з останнім.

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Зазначені норми є загальними для відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Суд зазначає, що положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Також, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Колегія суддів погоджується із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи щодо обґрунтованих підстав стягнення моральної шкоди з Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, з яким ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах.

У той же час, переглядаючи рішення у справі, в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради на користь позивачки моральної шкоди, колегія суддів вважає, що таке підлягає скасуванню в частині розміру визначеної судом суми відшкодування, з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У позовній заяві ОСОБА_1 наведені та обґрунтовані підстави для стягнення компенсації за завдану моральну шкоду, та описано в чому саме полягали душевні страждання. Внаслідок отриманої травми, дитина ОСОБА_3 визнана дитиною-інвалідом до 18 років та потребує тривалого курсу реабілітації за індивідуальною програмою реабілітації інваліда, що призвело до порушення її нормального та звичного способу життя та повністю змінило її життя, позбавило щасливого та безтурботного дитинства. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачці доводиться витрачати свій життєвий час та залучати значні власні фізичні, душевні, моральні зусилля, для підтримання розвитку доньки.

Визначаючи розмір моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивачка, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини по справі, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає необхідним збільшити стягнуту з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди до суми в розмірі 1 500 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду із задоволенням позовних вимог частково.

Щодо доводів апеляційних скарг Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради та ОСОБА_2 , то такі на переконання апеляційного суду не заслуговують на увагу, оскільки належними та допустимими доказами ОСОБА_1 підтверджено свої позовні вимоги.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому з Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 17 734,35 гривень за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційні скарги Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Човганин Михайло Іванович, залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення суду та додаткове рішення суду, задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 вересня 2022 року та додаткове рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2023 року, скасувати та постановити у цій справі постанову про часткове задоволення позову.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Хустська центральна лікарня імені Віцинського О.П.» Хустської міської ради, , юридична адреса: 90400, м. Хуст вул. Івана Франка, 113, Закарпатська область на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 суму у розмірі 1 500 000,00 гривень, у відшкодування моральної шкоди; на користь держави Україна судові витрати у розмірі 17 734,35 гривень, судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

У стягненні решти розміру позовної вимоги, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її укхвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2025 року.

Головуючий:

Судді: