справа № 165/206/24
провадження №2-о/165/7/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Король І.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Колодійчук Н. (в режимі ВКЗ),

представника заінтересованої особи Віннічук М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована сооба Управління державної міграційної служби України у Волинській області (Нововолинський відділ), про встановлення факту постійного проживання на території України,-

встановив:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Колодійчук Н.В. звернулася до суду із заявою (в редакції 24.01.2024, а.с. 37-40) ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області (Нововолинський відділ), про встановлення факту постійного проживання на території України, а саме встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кам`янське Дніпропетровської обалсті, що підтверджується копією свідоцтва про народження, де батьками заявника зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказує, що з моменту нароження ОСОБА_1 постійно та безвиїзно проживав на території України. З 1976 по 1982 заявник навчався у школі №32 м. Кам`янське (колишня назва: м.Дніпродзержинськ), де закінчив шість початкових класів. З 1984 по 1987 навчався у професійному технічному училищі №26 м. Кам`янське. Зазначає, що документи на підтвердження цих обставин, відсутні.

Заявник був документований паспортом громадянина СРСР 20 лютого 1986 року. З 01 червня 1989 року ОСОБА_1 перебував на службі у Радянській армії (збройні сили СРСР). Перебуваючи на службі в армії, заявник втратив паспорт громадянина СРСР. З повідомленням про втрату паспорта СРСР заявник не звертався у відповідні органи, після цього своєчасно не оформив паспорт громадянина України, відповідно не був документований паспортом громадянина України, а тому на теперішній час не має документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство.

На підтвердження факту проживання в Україні посилається на довідку диспасерно-психіатричного відділення КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня №1» від 18 червня 2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за станом здоров`я перебував на стаціонарному лікуванні в періоди: з 11.11.1986 по 19.12.1986 , з 07.02.1997 по 12.05.1997, з 23.07.2010 по 21.08.2010, з 22.03.2014 по 24.04.2014.

Вказує, що із відповіді Кам`янської міської ради на адвокатський запит вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , та знято у зв`язку з вибуттям до лав Радянської армії з 01.06.1989.

Наголошлує, що ОСОБА_1 разом з цивільною дружиною та їхнім спільним малолітнім сином проживють з 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 . Заявник проживає за вищевказаною адресою без реєстрації, даний факт підтверджується актом № 86/20-12 від 24.11.2023.

Вказує, що саме відсутність паспорта громадянина України позбавляє заявника можливості офіційно оформити шлюб з матір`ю його малолітнього сина.

Стверджує, що що на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України, а саме у м. Кам`янське Дніпропетровської області.

Наголошує, що заявник не має належного документального підтвердження вказаного факту, що унеможливлює його звернення до компетентних органів в Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 №215/2001, тому ОСОБА_1 необхідно встановити факт постійного проживання на території України, який необхідний йому для отримання паспорта громадянина України.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали заяву з наведених у ній підстав. Просять заяву задоволити та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). На підтвердження проживання ОСОБА_1 у вказані періоди на території України посилаються на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області у ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_5 народилася дочка ОСОБА_6 , і у свідоцтві про її народження батьком записано заявника. Зазначають, що ОСОБА_1 не перетинав кордон, не виїзджав з території України.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у відзиві на заперечення заяви та вважає, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б в достаній мірі доводили факт постійного (безперервного) проживання ОСОБА_1 на законних підставах на території України за станом на 24.08.1991 або за станом на 13.11.1991. Пояснила, що в матеріалах справи відсутня інформація про місцезнаходження/проживання/перебування заявника за станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року. Так, ГУ ДМС у Дніпропетровській області листом №1201.1.1/9-23 від 02.01.2023 повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий 20.1.01986 Баглійським РВВС міста Дніпродзержинська. За обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання заявник зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться. Зауважила, що згідно з обліками Управління ДМС у Волинській області ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України не значиться. З питань набуття громадянства України чи документування паспортом громадянина України, зазначена особа не зверталася. Згідно з обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області, ОСОБА_1 не значиться. За обставин, встановлених під час судового розгляду, у прийнятті рішення, покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 , яка приходиться рідною сестрою заявнику, в суді показала, що коли ОСОБА_9 виповнився 21 рік, то він у 1989 році пішов на строкову військову службу в радянську армію. Пригадує, що наприкінці лютого 1991 року ОСОБА_1 вже повернувся в Україну, оскільки був присутній на святкуванні 45 річчя їх матері. Проживав з дружиною, донькою, яка народилася в грудні 1991 року, у квартирі разом з матір`ю та сестрою.

Заявник ОСОБА_1 також пояснив, що під час перебування на строковій військовій службі, притягувався до кримінальної відповідальності, і звільнившись з дисциплінарного батальйону, ще до наказу міністра оборони про демобілізацію, повернувся на територію України.

Заслухавши заявника ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_4 , представника заінтересованої особи ОСОБА_7 , показання свідка ОСОБА_8 , дослідивши докази і проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», №5 від 31.03.1995 р. встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13.11.1991.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, згідно з якими громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку… заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з пунктом 8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР;

в) рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку… для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті З Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_1 необхідно подати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

Із копії свідоцтва про народження (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кам`янське Дніпропетровської області.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданий 20.10.1986 Баглійським РВВС міста Дніпродзержинська, що підтверджується відповіддю ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №1201.4.1775/12.2-24 від 17.01.2024 (а.с.48) та відповіддю на адвокатський запит Відділу №14 у місті Кам`янське ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.51). Вказана інформація наявна в книзі обліку надходження та витрачання бланків паспортів (Ф-2) колишнього СРСР, зразка 1974 року (а.с.52-54).

З довідки Диспансерного психіатричного відділення КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня №1» від 18 червня 2021 року №140 (а.с.10), повідомлення від 16.01.2024 №01-05/83-04 (а.с.47) встановлено, що ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня №1» в періоди: з 11.11.1986 по 19.12.1986, з 07.02.1997 по 12.05.1997, з 23.07.2010 по 21.08.2010, з 22.03.2014 по 24.04.2014.

На підтвердження факту проживання на території України, заявником надано копію свідоцтва про його народження, копію свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 його дочки ОСОБА_6 та довідку Диспансерного психіатричного відділення КНП Кам`янської міської ради «Міська лікарня №1» про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у визначені періоди 1986, 1997, 2010 та 2014 років.

На думку суду, надані заявником документи не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області від 29.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Відповідно до повідомлення Відділу з питань громадянства Управління державної міграційної служби України у Волинській області №0701.2.2/2463-24 від 27.02.2024 (а.с.66) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України не значиться. З питань набуття громадянства України чи документування паспортом громадянина України, зазначена особа не зверталася. Згідно з обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області ОСОБА_1 , не значиться.

Як вбачається з повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.02.2025 №4/342, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, оскільки надані заявником докази не містять інформації щодо такого проживання особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту.

На думку суду, та обставина, що у заявника ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області народилася ОСОБА_10 , як і перебування ОСОБА_1 на лікуванні у медичній установі м.Кам`янське Дніпропетровської області, протягом певного періоду у 1986, 1997, 2010, 2014 роках, не свідчить про постійне проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Таким чином, надані заявником письмові докази не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Тому вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.212-215, ст.218, ст.235, ст.ст.256-259 ЦПК України, на підставі Закону України «Про громадянство України», суд,-

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області (Нововолинський відділ), про встановлення факту постійного проживання на території України, а саме встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 березня 2025 року.

Головуючий підпис Орися ФЕРЕНС-ПІЖУК