ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9461/25 Справа № 208/416/25 Суддя у 1-й інстанції - Гречана В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року у складі судді Гречаної В.Г. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданою смертю,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди завданою смертю сина (т. 1 а.с. 1-10), в обґрунтування якого посилалась на те, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_2 більше 12 років працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Згідно п. 7 вищевказаного акту, за час роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_2 отримав хронічні професійні захворювання, а саме: -Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступеням зниження слуху (ІІІ ст.); -Пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.).

П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньо забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови.

ОСОБА_2 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимими.

Згідно п. 20 вказаного акту, було встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме: ОСОБА_3 начальник дільниці «Ремонт забійного обладнання» ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», порушив п. 1.12, п.1.8, п. 3.9, п. 5.3.2, п.8.1, п. 8.2, п. 8.3, п. 8.4 Державних санітарних правил та норм «Підприємства вугільної промисловості» ДСП 3.3.1.095-2002.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААА №146806 ОСОБА_2 первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% (40% пневмоконіоз, 20% хронічна приглухуватість).

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААГ №866518 ОСОБА_2 первинно встановлено третю групу інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до довідки про причину смерті від 10 грудня 2024 року причиною смерті ОСОБА_2 є пневмоконіоз вугільника.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 на підставі акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року було встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.), яке через короткий проміжок часу спричинило його смерть.

У зв`язку з протиправними діями відповідача по відношенню до ОСОБА_2 , наслідком чого стала його смерть, позивач зазнає порушень душевної рівноваги, втрачає соціальні зв`язки, має постійну апатію до всіх важливих процесів, які відбуваються навколо неї. Померлий її син завжди був для неї опорою в організації життя, побуту. Він завжди допомагав їй з вирішення всіх побутових питань, за необхідності надавав додаткове утримання. Вона мала з ним чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю, яка була взірцем для всіх, хто з ними знайомий. Свого єдиного сина позивач виховувала від народження у найкращих традиціях їхньої родини, він виріс справжнім чоловіком, став еталоном честі, порядності, доброти, поваги до суспільства і кожного громадянина. Позивач отримувала від свого сина як матеріальну користь (фінансова допомога, допомога у побуті та ін.), так і нематеріальну, оскільки вона дуже пишалась людськими якостями свого сина та щоразу тішилась від спільного проживання з ним та від самого факту того, що така гарна людина являється її сином. У зв`язку з тим, що через протиправні дії відповідача син позивача помер, вона позбавилась можливості отримувати ті позитивні емоції від життя, ту турботу та допомогу в організації життя і побуту, у тому числі матеріальне забезпечення, які отримувала до смерті сина. Дані почуття радості замінили почуття розпачу, розчарування життям, скорботи. Всі ці негативні почуття не проходять, а навпаки посилюються усвідомленням того, що позивач має зустрічати старість без рідного сина, який загинув при виконанні роботи на підприємстві відповідача і цього могло не статись, якби відповідач забезпечив дотримання норм з охорони праці.

Син позивачки помер у віці 33-х років, смерть його була несподіваною та викликала тривалий шок у позивачки. Вона не могла повірити в те, що втратила назавжди свого рідного сина. Душевні страждання також збільшуються у зв`язку з тим, що в кожній частині квартири є предмети, які навіюють спогади позивачці про померлого сина. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданою смертю - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» судовий збір на користь держави у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень (т. 1 а.с. 187-192).

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (т. 1 а.с. 196-200).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 - адвокат Повалій О.В. подала апеляційну скаргу (а.с. 137-141), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду зміни стягнувши з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 245 000,00 грн без відрахування податків та обов`язкових платежів.

Позивач через свого представника адвоката Мотуза О.В. скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційні скарги у цій справі, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (т. 2 а.с. 1-5).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , який виданий Красноармійським міською радою, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №718, батьками якого зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 15114.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №106/730, ОСОБА_2 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_2 к ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Згідно п. 7 вищевказаного акту, за час роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_2 отримав хронічні професійні захворювання, а саме: -Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступеням зниження слуху (ІІІ ст.); -Пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньо забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_2 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимими.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №СК-, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування туберкульозу та НЗЛ, складнених гнійно-септичними інфекціями з 15.06.2023 по 22.06.2023 року з діагнозом пневмоконіоз вугільника.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААА №146806 ОСОБА_2 первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% (40% пневмоконіоз, 20% хронічна приглухуватість).

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААГ №866518 ОСОБА_2 первинно встановлено третю групу інвалідності.

Згідно довідки КНП «Міська клінічна лікарня №13» Харківської міської ради ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 22 листопада 2024 року по 08 грудня 2024 року з діагнозом пневмоконіоз вугільника, негоспітальна двобічна пневмонія IV кл.гр. ЛН IV ст.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1295 від 10.12.2024 року, смерть ОСОБА_2 настала у стаціонарі МКЛ №13.

Відповідно до довідки про причину смерті, ОСОБА_2 помер у віці 33 років ІНФОРМАЦІЯ_1 через пневмоконіоз вугільника.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №225/4242/21).

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Створення неналежних умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Право на звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненої професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

ОСОБА_1 звернулась із вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку зі смертю фізичної особи. Право на таке відшкодування виникло в позивача на підставі частини другої статті 1168 ЦК України, яка передбачає компенсацію моральної шкоди, спричиненої смертю фізичної особи її сина.

Встановити грошовий еквівалент людського життя чи повернути втрачену близьку людину неможливо. Моральна шкода, завдана смертю рідної особи, за своєю природою не підлягає повному матеріальному відшкодуванню, оскільки не існує точних чи універсальних критеріїв для вираження глибини душевного болю у майновій формі. Будь-яка сума компенсації моральної шкоди є лише умовним і приблизним відображенням реальних страждань, які зазнала особа і не може бути повною чи досконало адекватною втраченому.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, дійшов висновку про задоволення позову, стягнувши на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов`язаною з виконанням трудових обов`язків 500 000,00 грн.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що в матеріалах справи відсутня довідка МСЕК про встановлення причинного зв`язку між професійним захворюванням та смертю потерпілого ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанцій дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №185/10591/21 зазначено, що: «Скасовуючи законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції неправильно застосував зазначені вище норми матеріального права, та посилаючись лише на відсутність в матеріалах справи довідки про первинний огляд МСЕК, дійшов помилкового висновку про відсутність доказів втрати позивачем працездатності. Обґрунтовуючи судове рішення про відмову у задоволенні позову виключно відсутністю в матеріалах справи довідки про первинний огляд МСЕК, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи іншим доказам, які суд першої інстанції вважав достовірними та такими, що підтверджують наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди».

Колегія суддів вказує, що в матеріалах справи наявні інші докази, які підтверджують право позивача на відшкодування моральної шкоди, зокрема:

- акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_2 к ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Згідно п. 7 якого, за час роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_2 отримав хронічні професійні захворювання, а саме: -Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступеням зниження слуху (ІІІ ст.); -Пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст.;

- виписка із медичної картки стаціонарного хворого №СК-, з якої видно, що ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування туберкульозу та НЗЛ, складнених гнійно-септичними інфекціями з 15.06.2023 по 22.06.2023 року з діагнозом пневмоконіоз вугільника;

- довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААА №146806 та від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААГ №866518 згідно яких ОСОБА_2 первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% (40% пневмоконіоз, 20% хронічна приглухуватість) та встановлено третю групу інвалідності;

- довідка КНП «Міська клінічна лікарня №13» Харківської міської ради, з якої видно, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 22 листопада 2024 року по 08 грудня 2024 року з діагнозом пневмоконіоз вугільника, негоспітальна двобічна пневмонія IV кл.гр. ЛН IV ст.;

- довідка про причину смерті, згідно якої ОСОБА_2 помер у віці 33 років ІНФОРМАЦІЯ_1 через пневмоконіоз вугільника;

- лікарське свідоцтво про смерть від 10 грудня 2024 року №1295, у якому зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого хвороба, що призвела до смерті: а) легенево-серцева недостатність; б) правобічний плеврит; в) хронічне легеневе серце; г) пневмоконіоз вугільника (основна причина).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивачем не доведено належними доказами факт того, що смерть ОСОБА_2 настала саме внаслідок професійного захворювання, тобто не доведено причино-наслідкового зв`язку між смертю та профзахворюванням.

Доводи скарги про те, що смерть могла настати внаслідок супутніх захворювань померлого, в тому числі внаслідок ускладення загальних захворювань після перенесення Covid-19, а також того, що винними у смерті могли бути медичні працівники, які неналежним чином діагностували та лікували ОСОБА_2 та сам померлий, який не виконував рекомендації лікарів та не додержувався призначеного лікування є припущеннями апелянта, які не ґрунтуються на будь-яких доказах, а тому колегією суддів не беруться до уваги.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач є особою, що несе відповідальність з відшкодування моральної шкоди позивачу - матері померлого, оскільки у зв`язку зі смертю сина від профзахворювання вона відчуває моральні страждання, які полягають у душевних та психічних муках, що призводять до порушення її звичного ритму та способу життя.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивачки з рідною людиною.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначений ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, яка втратила сина, обставини виникнення професійного захворювання та смерті її сина - ОСОБА_2 , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

В зв`язку з чим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» щодо безпідставного вирішення місцевим судом в оскарженому рішення питання щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів» заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Так, правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржене рішення підлягає зміні шляхом виключення у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та зміни оскарженого рішення, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року - змінити, виключити у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів».

Рішення Заводського районного суду м.Кам`янського Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року в іншій частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені "26" листопада 2025 року.

Повний текст постанови складено "08" грудня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна