П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року у складі судді Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною було вчинено виконавчий напис №1943 про стягнення з позивача на користь акціонерного товариства «Кредобанк» в рахунок примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з банком шляхом звернення стягнення на заставне майно - автотранспорт - автомобіль КІА, модель - SPORTAGE, № шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на суму 399591,48 грн.

Позивач вказує, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не з`ясував факту безспірності заборгованості, не перевірив, що входить в перелік безспірної заборгованості, відносно якої було вчинено вказаний виконавчий напис.

За вказаних обставин позивач просила визнати виконавчий напис №1943, вчинений 19 травня 2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А., просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної правової оцінки та безпідставно відмовив у задоволенні заявленого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу акціонерне товариство «Кредобанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта Ракущинець А.А. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату,час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив із того, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості.

З даним висновком погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 .

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Судом встановлено, що 26 вересня 2018 року між ОСОБА_1 (позивачем) та AT «Кредобанк» укладено кредитний договір № 19786/2018, за умовами якого банк надав кредит в розмірі 520 526,09 грн., зі строком повернення 25 вересня 2025 року.

Згідно із п.1.1 Кредитного договору, Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, комісії та інші платежі, передбачені цим Кредитним договором.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, банк видає Позичальнику Кредит у сумі 520526,09 грн. на строк до 25 вересня 2025 року.

Кредит видається на наступні цілі: на здійснення повної/часткової оплати за Договором купівлі-продажу транспортного засобу марки КІА, модель - SPORTAGE, дата випуску 2018, № шасі НОМЕР_1 , укладеного між Позичальником та ПрАТ «Закарпаття-Авто»; для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 33552,73грн.; для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 10156,36 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №19786/2018 від 26 вересня 2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 26 вересня 2018 року укладено Договір застави, зареєстрований за №849.

Відповідно до п. 1.1 Договору застави, цей Договір забезпечує виконання зобов`язання Заставодавця та вимог ПАТ «Кредобанк», які виникають з Кредитного договору №19786/2018 від 26 вересня 2018 року, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2. Договору застави майнових прав, предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки КІА, модель - SPORTAGE, дата випуску 2018, № шасі НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу.

Відповідно до п. 1.3., 1.6. Договору застави, заставна вартість Предмету застави визначається Сторонами у сумі 453952 грн. На строк дії цього Договору Предмет застави залишається у володінні Заставодавця за адресою: АДРЕСА_1 .

Договором застави АТ «Кредобанк» надано право звертати стягнення шляхом вчинення виконавчого напису, порядок передбачено п. 5 Договору застави.

У зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань по Кредитному договору №19786/2018 від 26 вересня 2018 року, банком 13 вересня 2022 року направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань позивачу, за адресою: АДРЕСА_1 , в якій було зазначено, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням Позичальником зобов`язань за Кредитним договором Кредитор набуває право звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки автомобіль марки КІА, модель - SPORTAGE, дата випуску 2018, № шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві власності належить позивачу.

19 травня 2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинено виконавчий напис на користь АТ «Кредобанк» в рахунок примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з банком шляхом звернення стягнення на заставне майно автотранспорт автомобіль КІА, модель SPORTAGE, № шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить позивачу, на суму 399591,48 грн.

За рахунок коштів від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано позивачу задовольнити вимоги AT «Кредобанк» щодо погашення заборгованості, за період з 26 січня 2022 року по 11 травня 2023 року включно, в сумі 399591,48 грн.

Частина 3 ст.12 ЦПК України покладає на кожну сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що до виконавчого напису не підшитий належний пакет документів, який підтверджує заборгованість позивачем перед кредитором, а також відсутній документ про надіслання вимоги позивачу (боржнику за виконавчим написом) про наявність боргу. Таку вимогу позивач не отримував.

Однак, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем, не надано доказів на підтвердження наведеного, зокрема, у справі відсутні відомості про ознайомлення позивача з документами, які стали підставою для вчинення виконавчого напису, а сама вимога долучена позивачем до позову, що свідчить про її отримання позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що для вчинення виконавчого напису нотаріус отримав від стягувача всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, оскільки зворотнього суду не доведено.

Також на обґрунтування позову позивач зазначає, що про наявність спору свідчить звернення відповідача до суду з позовом про дострокове стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором.

Проте, будь-яких доказів судового оскарження заборгованості за Кредитним договором №19786/2018 від 26.09.2018 року позивачем також не надано.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису спір про право був відсутній, про що свідчать матеріали справи.

Суд першої інстанції також вірно не взяв до уваги твердження позивача на невідповідність суми заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, оскільки з розрахунку заборгованості, наданого нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, вбачається, що заборгованість та відсотки нараховувались у розмірі, передбаченому у договорі, а позивач не спростував належними, достатніми та допустимими доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення.

У заявленому позові позивач також посилається на запровадження воєнного стану та на те, що в період воєнного стану звільнена від сплати штрафних санкцій, в тому числі звернення стягнення на предмет застави. Окрім того, що з часу надіслання вимоги позивачу про дострокове погашення суми кредиту відповідач безпідставно нарахував позивачу відсотки за користування кредитом.

Так, у відповідності до положень ЦК України відповідальність за прострочення кредиту це неустойка (штраф, пеня) тобто боржник зобов`язаний оплачувати тіло та відсотки по кредиту у встановлені строки згідно умов договору, а кредитор в свою чергу в період дії воєнного стану не нараховує неустойку (пеня, штраф - відповідальність за прострочення зобов`язань).

У даній справі АТ «Кредобанк» дотримався вимог закону і в період війни позичальнику не нараховано неустойку (пеню штраф), що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Разом з тим, жоден нормативно правовий акт не звільняє позичальника від зобов`язань щодо сплати тіла та відсотків у відповідності до умов кредитного договору.

Як вбачається з вказаного розрахунку, відповідач не здійснював оплати, а саме не оплачував вже більше ніж два роки ні за тілом кредиту, ні проценти.

За кредитним договором у позичальника виникає зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Цьому зобов`язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів. З огляду на приписи частини другої статті 1056-1 ЦК України в кредитному договорі як істотні умови мають бути визначені розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок сплати процентів.

До зобов`язання за кредитним договором, зокрема, відноситься і зобов`язання зі сплати процентів, що прямо слідує з положень частини першої статті 1048, частини першої статті 1054 та статті 1056-1 ЦК України. Проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям "основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом" (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16).

Відтак, встановивши, що банком надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2025 року.

Головуючий:

Судді: