КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/2212/23 Головуючий у суді першої інстанції - Фінагеєва І.О.
Номер провадження № 22-ц/824/5795/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Оніщук М.І..,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар», поданою представником Васюком Миколою Миколайовичем, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ТОВ «УК «Одеський бульвар»звернулося до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» суму заборгованості згідно з договором № 527/24-2020 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, комунальних та додаткових послуг від 29 жовтня 2020 року за період з 24 червня 2021 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 10 151,02 грн. та понесені судові витрати, а саме: судового збору в розмірі 2 684 грн.

20 квітня 2023 року представником ТОВ «УК «Одеський бульвар» - адвокатом Васюком М.М. подано клопотання про закриття провадження у справі та відшкодування понесених судових витрат, а саме: судового збору в розмірі 2 684 грн, в якому позивач зазначив, що відсутній предмет спору внаслідок задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову. Також представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року заяву ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар», задоволено частково.

Закрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби у Києво-Святошинському районі Київської області повернути ТОВ «УК «Одеський бульвар» 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду, згідно платіжних доручень № 2009 (#911) від 15 грудня 2022 року та № 2069 від 16 січня 2023 року у розмірі 1 342 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» - Васюк М.М. подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині судових витрат та прийняти постанову, якою повернути ТОВ УК «Одеський бульвар» з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду та задовольнити клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити у повному обсязі.

Крім того, при вирішенні питання про повернення з державного бюджету судового збору на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» не врахував положення п.5 ч.1 ст.7, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та мав би повернути судовий збір з державного бюджету у розмірі 2 684 грн, а тому в цій частині ухвала підлягає скасуванню. Також, позивач вважає, що понесені витрати на надання правничої допомоги є співмірними, відповідачем у справі не було подано вмотивованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не було спростовано жодним чином доводів позивача про їх обґрунтованість.

Вважає, що суд позбавлений права самостійно втручатись у розмір витрат на професійну правничу допомогу без клопотання відповідача про зменшення витрат, адже таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «УК «Одеський бульвар» - Васюк М.М.просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року повернути ТОВ УК «Одеський бульвар» з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду та задовольнити клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Отже, ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині судових витрат.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про повернення з державного бюджету судового збору на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» виходив із п. 4 ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вважаючи що відповідачем визнано позов, та дійшов висновку про повернення 50% сплаченого судового збору.

Задовольняючи частково клопотання позивача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, зазначив, що виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат та заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правову допомогу, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Як вбачається із змісту клопотання, про закриття провадження у справі представник позивача просив закрити провадження у справі відповідно до п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачкою ОСОБА_1 після пред`явлення до неї позову, було здійснено оплату заборгованості за утримання житла та комунальних послуг у березні 2023 року ( 17 березня 2023 року - у розмірі 1000 грн, 28 березня 2023 року у розмірі 3000 грн, та 29 березня 2023 року у розмірі 6560 грн, а всього 10560 грн, тобто суму заборгованості, яка існувала на час звернення позивача до суду, що підтверджується довідкою ТОВ «УК «Одеський бульвар» (а.с. 42).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача у справі до суду із клопотання про закриття провадження у справі.

Проте, суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення судових витрат на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» не врахував положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України та мав би стягнути сплачений судовий збір позивачем у справі із відповідача ОСОБА_1 у розмірі 2 684 грн, а тому в цій частині ухвала суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 цього Кодексу).

За змістом ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин.

Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19).

Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

У розумінні положень ч.5 ст.137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ст.141 ЦПК України.

Разом із тим, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за обґрунтованим та належно вмотивованим клопотанням іншої сторони.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ст.137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа №922/445/19), від 22 листопада 2019 року (справа №902/347/18), від 06 грудня 2019 року (справа №910/353/19).

Аналогічна правова позиція, щодо застосування норм процесуального права при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу міститься і в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року (справа № 922/2056/20).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2023 представник позивача звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із клопотанням про стягнення з відповідача 5 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу на підставі ст.ст.137,141 ЦПК України.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав копії наступних документів: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 10 березня 2021 року №17; додаток № 60 від 01 лютого 2023 року до Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року; акт наданих послуг від 14 квітня 2023 року згідно Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року; звіт про обсяг наданих послуг від 14 квітня 2023 року згідно Договору №17 про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., суд першої інстанції не врахував вищезазначені висновки, викладені в постановах Верховного Суду, а також не врахував обставини погодження сторонами в договорі про надання правничої (правової) допомоги оплати гонорару адвоката, який становить 1 000 грн. за 1 годину наданої правової допомоги за таким договором, що відповідає положенням ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому будь-яких висновків щодо відповідності заявлених позивачем до стягнення витрат на надання правової допомоги критеріям у ст.141 ЦПК України, ухвала також не містить, і судом взагалі не дано аналізу описам виконаних адвокатом позивача робіт.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 133 - 142 ЦПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі №909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., оскільки такий розмір витрат відповідає обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, підтверджений документами, наявними у судовій справі, а також відповідає реальності таких витрат.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у оскаржуваній частині, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення заяви ТОВ «УК «Одеський бульвар» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права..

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар», подану представником Васюком Миколою Миколайовичем задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2024 року - скасувати в частині вирішення питання по сплаті судового збору та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» про відшкодування витрат по сплаті судового збору та витрат на оплату професійної правничої допомоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» ( адреса: 03027, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки, вул. Приміська, 26, офіс, 5,) сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» ( адреса: 03027, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Новосілки, вул. Приміська, 26, офіс, 5,) витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська М.І.Оніщук