ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/345/24

Провадження № 22-ц/820/42/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року та Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради на додаткове рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2024 року (суддя Горгулько Н.А.)

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року Комунальне унітарне підприємство Понінківської селищної ради звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником.

В обґрунтування позову зазначалося, що у липні 2022 року ОСОБА_1 , яка працювала на посаді головного бухгалтера Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, допустила порушення своїх трудових обов`язків щодо неправильного проведення по бухгалтерському обліку господарської операції по зняттю з балансу підприємства житлового фонду, внаслідок чого нею безпідставно визначено, що підприємство отримало прибуток, якого в дійсності не існувало. А саме, відповідно до даних звіту ФОП ОСОБА_2 за результатами аналізу бухгалтерського та податкового обліку підприємства за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 від 20.04.2023 №74 було встановлено, що в липні 2022 року на підставі рішення Понінківської селищної ради з балансу КУП Понінківської селищної ради знято житловий фонд, який раніше був безоплатно переданий підприємству. Проте, при знятті з балансу було допущено помилки в бухгалтерському обліку, в результаті чого визначено прибуток по підприємству на суму 380400 грн. З цієї причини був зайво нарахований податок на прибуток в сумі 68500 грн. Крім того, за результатом вищезазначеного «прибутку» в грудні 2022 року безпідставно нараховані та виплачені премії всім працівникам Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради на загальну суму, з нарахуванням ЄСВ, 66000 грн, що суперечить колективному договору про преміювання.

На думку позивача, враховуючи розмір премії, яку отримала ОСОБА_1 у грудні 2022 року 9641 грн 93 коп., яка є в кілька разів більшою, ніж розмір премій, яку отримали інші працівники, можна припустити, що відповідач була зацікавлена в її нарахуванні, свідомо відображаючи в бухгалтерських документах прибуток, який не відповідає дійсності.

Позивач вказував, що відповідач своїми винними діями заподіяла підприємству матеріальну шкоди на суму 66000 грн, а тому, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради матеріальну шкоду, завдану працівником при виконанні трудових обов`язків, в розмірі 66000 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради матеріальну шкоду, завдану працівником при виконанні трудових обов`язків в розмірі 66000 грн та 2422 грн 40 коп. сплаченого судового збору.

25 вересня 2024 року представник Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради Іваницький А.М. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. У вказаній заяві зазначав, що при ухвалені рішення у вказаній справі не було вирішено питання про усі судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн. У межах вищезазначеного позову позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи буде становити 19422 грн 40 коп., що складається із: розмір сплаченого судового збору за подачу позовної заяви по цій справі 2422 грн 40 коп.; витрат на професійну правничу допомогу адвоката Іваницького А.М. 17000 грн.

Вказав, що у позовній заяві позивач зазначав, що докази має намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по цій справі. Тому, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17000 гривень.

Додатковим рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2024 року у задоволенні заяви про розподіл витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. При цьому, посилається порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Вказує, що відповідальність за ведення бухгалтерського обліку несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Працівник не може бути притягнутий до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов`язки. В матеріалах справи відсутні докази щодо кола її завдань та обов`язків, як головного бухгалтера Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, які визначені трудовим договором або посадовою інструкцією. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як доказ та вважав посадовою інструкцією ОСОБА_1 . Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджених 28.12.2001 Міністерством праці та соціальної політики України як доповнення та зміни № 3 (Кваліфікаційні характеристика Керівники. Головний бухгалтер). Оскільки, вказаний довідник слугує, зокрема, основою для розроблення посадових інструкцій працівникам, які закріплюють їх обов`язки, права та відповідальність, проте не є посадовою інструкцією.

Вважає, що позивач, повинен був довести наявність вини ОСОБА_1 , а саме порушення покладених на неї трудових обов`язків, натомість як доказ, надає лише звіт перевірки, а обсягу обов`язків відповідача, які були покладені на неї не надано.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Комунальне унітарне підприємство Понінківської селищної ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Вказує, що позивач зазначав у позовній заяві орієнтовний розмір витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 17000грн, а також, зробив відповідну заяву, що у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду першої інстанції подасть відповідні докази та здійснив вказані дії (подав заяву та докази понесення таких витрат на 2 день після ухвалення рішення суду першої інстанції), а тому підстав для відмови у задоволенні заяви не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради Іваницький А.М. просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подану нею апеляційну скаргу підтримала, апеляційну скаргу комунального підприємства просила залишити без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що згідно з наказом №22 від 13.06.2019 ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера з 14.06.2019 (а.с. 37, зворот).

30 березня 2023 року Понінківська селищна рада Шепетівського району Хмельницької області прийняла рішення №33 про проведення аудиту фінансово-господарської діяльності підприємства.

03.04.2023 між Понінківською селищною радою в особі голови Гончаренка Г.В. ((замовник) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір №4 на виконання консультаційних послуг, відповідно до якого замовник доручив виконавцю провести консультаційні послуги з питань аналізу бухгалтерського та податкового обліку Понінківської селищної ради за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 (а.с. 21 на звороті 22).

Згідно зі звітом ФОП ОСОБА_2 №74 від 20.04.2023, у липні 2022 року на підставі рішення Понінківської селищної ради з балансу Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради знято житловий фонд, який раніше був безоплатно переданий підприємству. Зняття з балансу слід було провести в бухгалтерському обліку: Д 131 К грн 09 коп. за рахунок зносу; Д 424 К грн 76 коп. за рахунок іншого додаткового капіталу. Всього за первісною вартістю 12187325 грн 85 коп. Однак, у бухгалтерському обліку помилково відображено: Д 424 К 745 умовні доходи 5554,40 тимс. грн; Д 97 витрати від списання основних засобів К 103 4337,40 тис. грн. У результаті допущених помилок у бухгалтерському обліку, визначено прибуток по підприємству за 2022 рік на суму 380400 грн. З цієї причини зайво нарахований податок на прибуток 68,5 тис. грн. Крім того, в грудні 2022 року безпідставно нараховані премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ - 66000 грн, що суперечить положенням колективного договору про преміювання.

Під час перевірки помилки виправлені. Фактично визначено збиток на суму 423,4 тис. грн. Безпідставно нарахований податок на прибуток в сумі 68,5 тис. грн сторновано. До місцевої податкової інспекції подано уточнюючий баланс, звіт про фінансові результати та декларацію про сплату податку на прибуток за 2022 рік.

Відповідно до колективного договору Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, зокрема, розділу V п.5.6., адміністрація зобов`язується: «при наявності прибутку проводити преміювання працівників у залежності від результатів роботи або його особистого вкладу в кінцеві результати роботи підприємства (додаток № 7).

Розділом VII колективного договору Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради визначено, що питання надання працюючим соціальних гарантій, пільг і компенсацій понад передбачених законодавством, вирішуються керівником підприємства і трудовим колективом за рахунок прибутку, що залишається у розпорядженні підприємства. При наявності прибутку адміністрація зобов`язується, зокрема, надавати працівникам премію до ювілейних дат, при народженні дитини, виділяти кошти на придбання новорічних подарунків (п.п. 7.4-7.6 колективного договору) (а.с. 27-30).

Наказом Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради № 48 від 14.12.2022, за підсумками роботи за грудень 2022 року було премійовано працівників (а.с. 26).

Відповідно до даних розрахункової відомості заробітної плати за грудень 2022 року, працівникам адміністрації (3 особи) нарахована премія у загальному розмірі 28925 грн 79 коп. та робітникам (23 особи) нарахована премія у загальному розмірі 25508 грн 78 коп. (а.с. 26 на звороті).

12.04.2023 підприємство подало Центру обробки електронних звітів Державної служби статистики України виправлену фінансову звітність за 2022 рік.

Наказом № 21 від 25.05.2023, до якого наказом №21б від 26 травня 2023 року внесені зміни, ОСОБА_1 звільнено з посади за п. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з вчиненням нею, як головним бухгалтером, винних дій, внаслідок чого було безпідставно нараховано премії всім працівникам підприємства на загальну суму з нарахуванням ЄСВ 66000 грн. (а.с. 38).

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21.12.2023 у справі № 681/950/23, яке залишено без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.03.2024, позов ОСОБА_1 до Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним наказ №21 від 25.05.2023 зі змінами, внесеними до нього наказом №21б від 26.05.2023, «Про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Підприємства з 6 червня 2023 року. Стягнуто з Підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 червня по 21 грудня 2023 року включно в загальному розмірі 142298 грн 40 коп. (а.с. 23-25)

Вказаним судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 допустила неправильність ведення бухгалтерського обліку, в результаті допущених із її вини помилок ведення бухгалтерському обліку неправильно визначено прибуток підприємства за 2022 рік на суму 380,4 тис. грн, внаслідок чого неправомірно нараховано податок на прибуток 68,5 тис. грн. і, як наслідок, безпідставно нарахована премія працівникам 66,0 тис. грн. (а.с. 23-25)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до обов`язків ОСОБА_1 входило належне ведення бухгалтерського обліку Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, у результаті допущених з вини відповідачки ОСОБА_1 помилок позивачу заподіяно матеріальну шкоду, завдану працівником при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 66000 грн.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Відповідно до статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно з п. 2 ст. 133 КЗпП України, у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Судовим рішенням у справі №681/950/23 встановлено, що у справі відсутній локальний документ щодо кола завдань та обов`язків головного бухгалтера цього комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, які визначені трудовим договором ОСОБА_1 (посадова інструкція).

Разом з тим, згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затверджених 28.12.2001 Міністерством праці та соціальної політики України як доповнення та зміни № 3 (Кваліфікаційні характеристика Керівники. Головний бухгалтер), головний бухгалтер забезпечує ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, установлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999, з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних. Організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Вимагає від усіх підрозділів, служб та працівників забезпечення неухильного дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Уживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та збереженню оброблених документів, регістрів і звітності протягом установленого терміну. Забезпечує складання на основі даних бухгалтерського обліку фінансової звітності підприємства, підписання її та подання в установлені терміни користувачам. Здійснює заходи щодо надання повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан, результати діяльності та рух коштів підприємства. Бере участь у підготовці та поданні інших видів періодичної звітності, які передбачають підпис головного бухгалтера, до органів вищого рівня відповідно до нормативних актів, затверджених формами та інструкціями. За погодженням з власником (керівником) підприємства забезпечує перерахування податків і зборів, передбачених законодавством, проводить розрахунки з іншими кредиторами відповідно до договірних зобовязань. Здійснює контроль за веденням касових операцій, раціональним та ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів. Бере участь у проведенні інвентаризаційної роботи на підприємстві, оформленні матеріалів, повязаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки та псування активів підприємства. Забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; фінансова звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 вищезгаданого Закону, головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.03.2024 у справі № 681/950/23 встановлено, що у судовому засіданні сторони визнали, що належне ведення бухгалтерського обліку цього підприємства, а саме: забезпечення порядку та правил ведення бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки дійсної фінансової звітності, забезпечення контролю за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, - було покладено на ОСОБА_1 , як головного бухгалтера підприємства. (мотивувальна частина постанови, а.с. 87).

При цьому, слід врахувати, що головний бухгалтер не є матеріально відповідальною особою, оскільки ця посада не передбачає виконання робіт, безпосередньо пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням переданих йому цінностей.

Оскільки дослідженими судом доказами доведено неправильність ведення бухгалтерського обліку під час виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків головного бухгалтера Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради, з вини якої заподіяно шкоду підприємству, а тому вона несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше за свій середній місячний заробіток.

У відповідності до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом

справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли

працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або

справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Відповідно до пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з довідкою Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради №29 від 10.02.2025, заробітна плата за березень 2023 року становить 21775 грн (за 184 год відпрацюваних/23 робочі дні), за квітень2023 року становить 23180,75 грн, з яких 14153,75 грн заробітна плата (за 104 год. відпрацьованих/13 робочих днів), 23180,75 грн відпускні(які не підлягають врахуванню). Таким чином, середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 998,02 грн ((21775+14153,75):(23+13). При цьому, не може братись до уваги надана позивачем інформація щодо заробітної плати відповідачки у довідці від 16.12.2024, оскільки відповідачка у вказані в ній періоди фактично не працювала.

Середньомісячне число робочих днів становить 21,5 ((23 роб. дні березня+20 роб. днів квітня):2)

Отже, середня місячна заробітна плата відповідачки за два місяці роботи складає 21457,43 грн (998,02Х21,5). Відповідно, у вказаному розмірі відповідачка має нести відповідальність за завдану роботодавцю з її вини шкоду.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і слугували підставою для відмови в позові.

Апеляційний суд враховує, що в мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про непідтвердження позивачем таких витрат належними і допустимими доказами, з урахуванням ухвалення судом додаткового рішення, проте, це не призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо оскарження Комунальним унітарним підприємством Понінківської селищної ради додаткового рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга комунального підприємства задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу понесених позивачем, суд першої інстанції виходив з того, що вимога представника Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради адвоката Іваницького А.М. про розподіл витрат на правову допомогу у розмірі 17000 грн не містить обґрунтувань поважності неподання ним доказів, які існували раніше.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23)).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №346/2744/21 від 22 квітня 2024 року.

Матеріалами справи встановлено, що у позові представник позивача зазначив, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, що планує понести позивач по справі становить 17000 грн. Також повідомлено, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу разом із підтверджуючими документами буде наданий суду додатково.

Разом з тим, ні до позову, ні до закінчення судових дебатів, представник позивача Іваницький А.М. доказів понесення відповідних судових витрат не надав, а подав ці докази (договір про надання правової допомоги від 02 січня 2024 року, акт надання правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2024 від 23.09.2024 та платіжні інструкції №2929 від 07.02.2024 на суму 5000 грн, №2944 від 06.03.2024 на суму 12000 грн) тільки з заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с. 112-116), згідно яких розмір витрат позивача на правничу допомогу становить 17000 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у стягненні на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зміст заяви про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважних причин ненадання відповідачем доказів, що підтверджують розмір судових витрат (витрат на правничу допомогу) до закінчення судових дебатів у справі, з врахуванням того, що платіжні інструкції, акт та договір існували на час розгляду справи.

Додаткове рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року змінити, зменшивши розмір шкоди до 18395,11 грн та судового збору до 675,12 грн.

Апеляційну скаргу Комунального унітарного підприємства Понінківської селищної ради залишити без задоволення.

Додаткове рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України..

Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай