Справа № 462/8227/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 лютого 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Чайко А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 28.10.2024 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що дане житло не приватизоване, перебуває в комунальній власності, і в такому зареєстровано четверо осіб. Окрім неї зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також її син ОСОБА_5 . Зазначила, що відповідачі понад 6 місяців не проживають за місцем реєстрації, обов`язків по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг не несуть. Вважає, що за таких обставин реєстрація відповідачів в даній квартирі порушує її права, тому з підстав, передбачених ст.71 ЖК України просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 25.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , за її згодою, допитана як свідок підтримала позовні вимоги та дала суду показання про те, що її батько ОСОБА_6 помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її мати ОСОБА_7 та сестра ОСОБА_8 були зняті із місця реєстрації АДРЕСА_2 , за власним бажанням. На даний час у вказаній квартирі, окрім неї, зареєстровані троє людей: її брат ОСОБА_3 та сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . З 2017 року її брат ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації, а її син ОСОБА_4 в 2019 році виїхав за кордон і з того часу в квартирі не проживає. Зазначила, що відповідачі в квартирі не з`являлись, цим житлом не цікавились, витрат з його утримання і оплати комунальних послуг не несли, при цьому жодних їм перешкод у проживанні в цій квартирі ніхто не чинив.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали і про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Львова.

Згідно відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №170404 від 10.09.2024 року (а.с.18) в даній квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач ОСОБА_1 з 01.03.1988 року, відповідач ОСОБА_3 з 20.09.1991 року, відповідач ОСОБА_4 з 23.03.2001 року, та ОСОБА_5 з 26.07.2016 року.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 2009 року, а відповідач ОСОБА_3 з 2017 року у вказаній квартирі не проживають, що підтверджуються актами ЛКП «Левандівка» №131, 132 від 27.09.2024 року(а.с.24, 25).

Суд приймає до уваги доводи позивача та її представника, що позивач несе витрати на утримання квартири АДРЕСА_3 самостійно, без участі відповідачів, оскільки це підтверджується копіями наданих платіжних інструкцій (а.с.42-57).

Як вбачається з пояснень позивача та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 , відповідачі протягом тривалого часу у вказаній квартирі не проживають, в такій навіть не з`являються, жодних речей відповідачів у цьому житлі немає, при цьому жодних перешкод відповідачам у проживанні в цій квартирі ніхто не чинить.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.4 ст.9ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є ст.72 ЖК УРСР, у ст.71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім?ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом встановлено відсутність відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, що доведено позивачем.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_4 і не проживають в цьому житлі понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено поважності причини їх відсутності чи наявності домовленості між ними і позивачем чи власником житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід визнати такими, що втратили право користування житлом квартирою на АДРЕСА_4 .

З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідачів судові витрати.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Відповідачі, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 06.03.2025 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний