Справа №442/255/25
Провадження №2/442/397/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючого судді Крамара О.В., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

в с т а н о в и в :

13.01.2025 позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача заборгованість за: Кредитним договором №07549-02/2024 від 07.02.2024 в розмірі 32725,00 грн.; Кредитним договором №11926-03/2024 від 10.03.2024 в розмірі 3500,00 грн.; Кредитним договором №14947-03/2024 від 10.03.2024 в розмірі 3575,00 грн.; Кредитним договором №23891-03/2024 від 14.03.2024 в розмірі 4000,00 грн.; Договором позики №2719181 від 21.02.2024 в розмірі 28500,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.02.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №07549-02/2024, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалася його повернути в порядку та строки, визначені договором.

24.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24062024, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №07549-02/2024 від 07.02.2024. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 32725,00 грн., з яких: 11900,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20825,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

10.03.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №11926-03/2024, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалася його повернути в порядку та строки, визначені договором.

24.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24062024, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №11926-03/2024від 10.03.2024. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 3500,00 грн., з яких: 1000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2500,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

10.03.2024 між ТОВ «Аванс кредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №14947-03/2024, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалася його повернути в порядку та строки, визначені договором.

20.06.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20062024, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14947-03/2024 від 10.03.2024. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 3575,00 грн., з яких: 1000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2575,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

14.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №23891-03/2024, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов`язалася його повернути в порядку та строки, визначені договором.

25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №25072024, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №23891-03/2024 від 14.03.2024. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 4000,00 грн., з яких: 1000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 3000,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Також 21.02.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір позики №2719181, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти та зобов`язалася їх повернути в порядку та строки, визначені договором.

14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики №2719181 від 21.02.2024. Відповідач свої зобов`язання за Договором позики належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором позики, яка становить 28500,00 грн., з яких: 8000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20500,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за Кредитними договорами №07549-02/2024 від 07.02.2024; №11926-03/2024 від 10.03.2024; №14947-03/2024 від 10.03.2024; №23891-03/2024 від 14.03.2024; та Договором позики №2719181 від 21.02.2024.

Ухвалою від 14.01.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 03.02.2025, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Ухвалою від 14.01.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №07549-02/2024.

Відповідно до Договору фінансового кредиту ТОВ «Стар Файненс груп» зобов`язується надати Клієнту кредит, у формі переказу на банківську картку споживача, в розмірі 11900 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50 % в день, що становить 912,50 % річних та застосовується в межех строку кредиту. Строк кредиту - 100 днів, кінцева дата погашення кредиту 16.05.2024.

Згідно з умовами Договору фінансового кредиту Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом,та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Стар файненс груп» грошових коштів.

Як зазначає представник позивача договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Клієнта, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства чи інші засоби відповідно до розділу 2 кредитного договору, та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

24.06.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24062024 відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» зобов`язується передати (відступити) ТзОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується прийняти належні ТОВ «Стар файненс груп» права вимоги за Договорами про надання фінансового кредиту.

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано: Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №24062024 від 24.06.2024, згідно якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуватиме права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №07549-02/2024 в розмірі 32725,00 грн.

А також розрахунок заборгованості за кредитним договором №07549-02/2024 від 07.02.2024 станом на 30.11.2024 за відповідачем ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитом в розмірі 32725,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 11900,00 грн.; заборгованість по відсотках 20825,00 грн.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ТОВ «Стар файненс груп» умов Договору про надання фінансового кредиту №07549-02/2024 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування.

10 березня 2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №11926-03/2024.

Відповідно до Договору фінансового кредиту відповідачу надається кредит, у формі переказу на банківську картку споживача, в розмірі 1000 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50 % в день, що становить 912,50 % річних та застосовується в межех строку кредиту. Строк кредиту - 100 днів, кінцева дата погашення кредиту 17.06.2024.

Згідно з умовами Договору фінансового кредиту Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом,та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Стар файненс груп» грошових коштів.

Як зазначає представник позивача договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Клієнта, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства чи інші засоби відповідно до розділу 2 кредитного договору, та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

24.06.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24062024 відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права вимоги за Договорами про надання фінансового кредиту.

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано: Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №24062024 від 24.06.2024, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №11926-03/2024 в розмірі 3500,00 грн.

А також розрахунок заборгованості за кредитним договором №11926-03/2024 від 10.03.2024 станом на 30.11.2024 за відповідачем ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитом в розмірі 3500,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 1000,00 грн.; заборгованість по відсотках 2500,00 грн.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ТОВ «Стар файненс груп» умов Договору про надання фінансового кредиту №11926-03/2024 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування.

10 березня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №14947-03/2024.

Відповідно до Договору фінансового кредиту відповідачу надається кредит, у формі переказу на банківську картку споживача, в розмірі 1000 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50 % в день, що становить 912,50 % річних та застосовується в межех строку кредиту. Строк кредиту - 120 днів, кінцева дата погашення кредиту 07.07.2024.

Згідно з умовами Договору фінансового кредиту Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом,та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» грошових коштів.

Як зазначає представник позивача договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Клієнта, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства чи інші засоби відповідно до розділу 2 кредитного договору, та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

20.06.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20062024 відповідно до якого ТОВ ««Аванс кредит» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги за Договорами про надання фінансового кредиту.

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано: Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №20062024 від 20.06.2024, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №14947-03/2024 в розмірі 3575,00 грн.

А також розрахунок заборгованості за кредитним договором №14947-03/2024 від 10.03.2024 станом на 30.11.2024 за відповідачем ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитом в розмірі 3575,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 1000,00 грн.; заборгованість по відсотках 2575,00 грн.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ТОВ «Аванс кредит» умов Договору про надання фінансового кредиту №14947-03/2024 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування.

14 березня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту №23891-03/2024.

Відповідно до Договору фінансового кредиту відповідачу надаються грошові кошти, у формі переказу на банківську картку споживача, в розмірі 1000 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50 % в день, що становить 912,50 % річних та застосовується в межех строку кредиту. Строк кредиту - 120 днів, кінцева дата повернення кредиту 11.07.2024.

Відповідно до Договору про надання фінансового кредиту відповідачу надається кредит, у формі переказу на банківську картку споживача, в розмірі 1000 грн., фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,50 % в день, що становить 912,50 % річних та застосовується в межех строку кредиту. Строк кредиту - 120 днів, кінцева дата погашення кредиту 07.07.2024.

Згідно з умовами Договору про надання фінансового кредиту Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» грошових коштів.

Як зазначає представник позивача договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Клієнта, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства чи інші засоби відповідно до розділу 2 кредитного договору, та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

25.07.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №25072024 відповідно до якого ТОВ ««Аванс кредит» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги за Договорами про надання фінансового кредиту.

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано: Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №25072024 від 25.07.2024, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №23891-03/2024 в розмірі 3575,00 грн.

А також розрахунок заборгованості за кредитним договором №23891-03/2024 від 14.03.2024 станом на 30.11.2024 за відповідачем ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитом в розмірі 4000,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 1000,00 грн.; заборгованість по відсотках 3000,00 грн.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ТОВ «Аванс кредит» умов Договору про надання фінансового кредиту №23891-03/2024 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування.

21 лютого 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Договір позики №2719181.

Відповідно до якого відповідачу надаються грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок споживача, в розмірі 8000 грн., та передбачено денну процентну ставку - 1,25 %, базову процентну ставку 2,50 % та процентну ставку за понадстрокове користування позикою -2,70 %. Строк Договору позики (первісний строк кредитування) - 15 днів.

Згідно з умовами Договору позики, Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, шляхом перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом,та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» грошових коштів.

Як зазначає представник позивача договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Клієнта, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства чи інші засоби відповідно до розділу 2 кредитного договору, та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

14.06.2021 року між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги за Договором позики.

25 липня 2024 між «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Додаткову угоду до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021, відповідно до якої ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги на невідому загальну суму, згідно реєстру боржників №28 від 25 липня 2024, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги згідно реєстру боржників № 28 від 25 липня 2024.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуває право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики №2719181 в розмірі 28500,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором позики №2719181 від 21.02.2024 станом на 30.11.2024 за відповідачем ОСОБА_1 нараховано заборгованість за кредитом в розмірі 20500,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 8000,00 грн.; заборгованість по відсотках 20500,00 грн.

Так, на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Договором позики на умовах повернення позики в кінці строку позики №2719181 від 21.02.2024, позивачем надано копію вказаного Договору, копію Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та Додаткових угод №2, №32 до нього, Акту прийому-передачі реєстру боржників №28 від 25.07.2024 за вказаним Договором факторингу, Витяг з реєстру боржників №28 від 25.07.2024 до Договору факторингу, а також розрахунок заборгованості за договором позики №2719181 від 21.02.2024 за період з 25.07.2024 по 30.11.2024.

Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умов Договору позики №2719181 від 21.02.2024 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексуУкраїни в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

У ч. ч. 1, 3ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК Українивідповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості.

Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.

Матеріали справи не містять виписки з рахунків ОСОБА_1 , як і не містять доказів видачі в будь-який спосіб кредитних коштів чи факт використання відповідачем кредитних коштів по укладених договорах з ТОВ «Стар файненс груп», ТОВ «Аванс кредит», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів».

Тобто позивач, пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами у зв`язку із його невиконанням відповідачем, не надав доказів, що вказані договори були виконані кредитодавцем, зокрема що кредитні кошти були надані позичальнику.

Крім того, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не містять даних про суми коштів, що були видані відповідачеві, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, розмір відсотків по договорах, нарахованих за кожен день та період, протягом якого здійснювалось їх нарахування. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не доводять її наявність, походження і розмір.

Розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, створеними самим позивачем, містять інформацію лише з моменту переходу права вимоги до позивача, а не з моменту отримання кредитних коштів відповідачем, тому інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами надання фінансового кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права, який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Суд зазначає, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 14.06.2021 боргові зобов`язання за кредитним договором від 21.02.2024 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 14.06.2021.

На час укладення договору відступлення права вимоги №14/06/21 від 14 червня 2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору відступлення права вимоги 14.06.2021 не було, та сторони не могли передбачити, що 21.02.2024 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою.

У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Отже між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на час укладення договору відступлення прав вимоги 14.06.2021 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього договору. Відповідно до вимог чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Як наслідок таке право вимоги до відповідачки не могло перейти до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Крім того, умовами договору №14/06/2021 про відступлення права вимоги, укладеного 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», було визначено, що новий кредитор набуває права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням Ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору.

Однак доказів на підтвердження переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», а саме Реєстру прав вимог, до якого включено боржника ОСОБА_1 із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальника, підписаного сторонами договору, який є невід`ємною частиною договору про відступлення прав вимоги, суду також надано не було.

Вирішуючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договорами про надання фінансового кредиту №07549-02/2024 від 07.02.2024; №11926-03/2024 від 10.03.2024; №14947-03/2024 від 10.03.2024; №23891-03/2024 від 14.03.2024 та Договором позики №2719181 від 21.02.2024, суд враховує, що за умовами вказаних Договорів, первісний кредитор (позичальник) зобов`язався передати відповідачу (позичальнику) у власність грошові кошти, на погоджених умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, який, у свою чергу, зобов`язується повернути позикодавцю отримані у кредит грошові кошти та сплатити плату від суми позики.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредитороу документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Надані представником позивача документи не містять доказів про отримання коштів відповідачем за вказаними договорами №07549-02/2024 від 07.02.2024; №11926-03/2024 від 10.03.2024; №14947-03/2024 від 10.03.2024; №23891-03/2024 від 14.03.2024; та Договором позики №2719181 від 21.02.2024, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну банківську картку позичальника, як то виписки з особового рахунку, копії меморіального ордеру тощо, позивачем не надано.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором не є належними доказами надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки він є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такий розрахунок не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.

Вказані висновки суду гуртуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц, від 29.01.2020 у справі №755/18920/18 та від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

При цьому у суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів частин першої, шостої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.

Отже, встановивши відсутність належних, достовірних та достатніх доказів щодо здійснення перерахування та зарахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача за договорами №07549-02/2024 від 07.02.2024; №11926-03/2024 від 10.03.2024; №14947-03/2024 від 10.03.2024; №23891-03/2024 від 14.03.2024; та Договором позики №2719181 від 21.02.2024., суд дійшов висновку про недоведеність наявності підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за цим договором на суму у розмірі 72300,00 грн, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.02.2025.

Найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя __________________ О.В. Крамар