У х в а л а

28 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 211/781/24

Провадження № 61-1585ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Русанова Вікторія Вікторівна (далі - адвокат),

на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 2 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 8 січня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 (далі - позивачка) до скаржника про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди і

в с т а н о в и в:

1. У лютому 2024 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути зі скаржника 7 746,50 грн недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та 5 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

2. 18 березня 2024 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув зі скаржника на користь позивачки 7 746,50 грн недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та 2 500,00 грн відшкодування моральної шкоди.

3. 2 квітня 2024 року цей суд ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув зі скаржника на користь скаржниці 9 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

4. 8 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції та змінив додаткове рішення цього суду, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу з 9 000,00 грн до 2 500,00 грн.

5. 7 лютого 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 4017/0/220-25 від 7 лютого 2025 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні вимог про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги та про стягнення витрат на правничу допомогу.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Предметом позову є стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди. Ціна позову становить 12 746,50 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).

6.5. Скаржник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У касаційній скарзі вказав, що справа становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення для нього та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Обґрунтував так:

- починаючи з 2020 року, суди розглядають спори скаржника як роботодавця з його працівниками стосовно застосування пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 6 грудня 2016 року в частині визначення розрахункової величини для нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення;

- є близько 800 таких справ, які розглянули чи розглядають суди, на загальну суму більше 8 000 000,00 грн. Формулювання Верховним Судом висновку у цій справі щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дозволить уникнути майбутніх фінансових втрат для скаржника, який є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

- формулювання Верховним Судом висновку у цій справі щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дозволить уникнути майбутніх фінансових втрат для скаржника, який є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави;

- кількість працівників скаржника, яких може стосуватися порушене у цій касаційній скарзі питання, складає 0,57 % від загальної кількості населення України;

- формування єдиного підходу до застосування пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 6 грудня 2016 року має значення для всього працездатного населення України;

- в аналогічній справі № 216/7179/23 за касаційною скаргою скаржника Верховний Суд 27 червня 2024 року відкрив касаційне провадження.

6.6. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Скаржник не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 211/781/24, як і те, що цей інтерес є значним. Співвідношення кількості працівників скаржника до кількості населення України на такий інтерес не вказує. Відсутні аргументи про виняткове значення для скаржника саме цієї, а не будь-якої іншої справи. Він не погодився з оскарженим судовим рішенням. Однак це не означає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для скаржника (див. близький за змістом висновок в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2024 року у справах № 190/2/24 і № 211/8034/23, від 6 серпня 2024 року у справах № 211/134/24, № 211/8065/23, № 190/2431/23 та № 211/8067/23).

6.7. На вказаний висновок не впливає те, що в одній із аналогічних справ (№ 216/7179/23) Верховний Суд відкрив касаційне провадження на підставі касаційної скарги скаржника з підстав, які останній вважає «такими самими», як і в його скарзі на судові рішення у справі № 211/781/24. Крім того, касаційне провадження у справі № 216/7179/23 Верховний Суд 17 лютого 2025 року закрив.

6.8. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.9. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року, додаткове рішення цього суду від 2 квітня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 8 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення та відшкодування моральної шкоди.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко