Провадження № 22-ц/801/477/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 рокуСправа № 127/25441/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М.В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Жмудь О. О. в залі суду в місті Вінниця, дата складення повного тексту рішення 16.12.2024,

в цивільній справі № 127/25441/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів,

встановив:

Короткий зміст вимог

В липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб виявився невдалим, оскільки мають різні погляди на життя та розподіл сімейного бюджету, в результаті чого протягом останніх шести місяців не проживають разом як сім`я, не ведуть спільного господарства, вважає, що примирення та подальше збереження шлюбу не можливе та суперечитиме її інтересам.

Позивач вказує, що син проживає разом з нею і повністю перебуває на її утриманні. відповідач самоусунувся від надання матеріальної допомоги на утримання сина, а також не бере участі у його вихованні, а тому позивач вважає, що з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.01.2019 у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального юстиції у Вінницькій області за актовим записом №60.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.07.2024, і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Водночас, підлягає задоволенню вимога про стягнення аліментів на утримання дитини, так як позивачем наведено обставини щодо ухилення відповідача від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дитини, тому з урахуванням обставин встановлених судом та обставин,які визначені статтею 182СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, місцевий суд визнав за доцільне стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача з позовом і до досягнення дитиною повноліття

Також, суд вказав, що для кожної дитини має бути встановлений однаковий розмір аліментів, зменшення розміру аліментів вочевидь не відповідатиме вимогам Декларації прав дитини та Конвенції про права дитини про належне матеріальне забезпечення кожної дитини та забезпечення найкращих інтересів дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення аліментів та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути на користь позивача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Матківська М. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року справу призначено до розгляду в залі судових засідань Вінницького апеляційного суду на 04 березня 2025 року о 11:40 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник не заперечує сплати аліментів на дитину, проте розмір визначений судом є завищеним, оскільки із заробітної плати здійснюються відрахування на сплату аліментів на утримання дитини від іншого шлюбу в розмірі частини заробітку щомісячно, що становить 10 800, 00 грн.

У скарзі зазначає, що проживає у орендованій квартирі за яку щомісячно сплачує орендну плату за користування квартирою в сумі 7500,00 грн та оплачує комунальні послуги, які в середньому становлять 535,00 грн. Крім того, наявні кредитні зобов`язання перед банками в розмірі 33775,00 грн та 39000,00 грн.

Вказує, що погіршився стан здоров`я, у зв`язку із виконанням військових обов`язків, тому вимушений відвідувати лікарів, проходити дороговартісні обстеження, що потребують значних коштів. Відтак, щомісячні витрати, враховуючи всі необхідні платежі в середньому становлять 29146,39 грн, при цьому грошове забезпечення складає в середньому 41 000,00 грн.

В даному випадку на утримання двох неповнолітніх дітей щомісячно буде утримуватись половина доходу, а саме орієнтовно 21600,00 грн, тому матеріальний стан погіршиться через що не зможе в повному обсязі виконувати свої фінансові зобов`язання щодо сплати кредиту, оренди тощо. На даний час в суді перебуває справа про зменшення розміру аліментів на іншу доньку.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

До апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача в якому звернула увагу на те, що доводи, на які посилається апелянт, є безпідставними, а оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим. Вказує, що відповідач є особою працездатного віку та має можливість надавати таку допомогу на дитину.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Представник ОСОБА_1 адвокат Болманенко О. О. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зауважила, що вона з сином проживають в житловому приміщенні, що потребує ремонту, в той же час житлове приміщення, де вони раніше сім`єю проживали, відповідач здає і отримує прибуток.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 11.01.2019 між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №60.

Сторони спору є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї №1709/02-06 від 18.07.2024, виданої Якушинецькою сільською радою, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_1 - чоловік, ОСОБА_3 син.

Відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитка серій НОМЕР_2 .

Згідно договору оренди житла від 01.05.2024, ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_2 . Плата за оренду квартири складає 7500,00 грн в місяць.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1994 1/6 частки квартири АДРЕСА_3 належить відповідачу, який сплачує комунальні послуги за вищевказаним помешканням, що підтверджується платіжними інструкціями.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.2017 1/2 частки кімнати в гуртожитку АДРЕСА_4 належить відповідачу, за яку сплачує комунальні послуги, що підтверджується платіжними інструкціями.

ОСОБА_1 має кредитні зобов`язання перед АТ «Універсал Банк» і АТ КБ «Приватбанк».

Згідно платіжних інструкцій ОСОБА_1 здійснював батьківську плату за відвідування ОСОБА_3 . Вінницького ДНЗ №46 у період з 06.01.2024 по 08.07.2024 щомісячно, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Відповідно до платіжних інструкцій ОСОБА_1 здійснював переказ власних коштів на картку ОСОБА_2 в загальній сумі 12745,00 грн за період з 21.02.2024 по 24.07.2024.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

13.02.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53372203 за виконавчим листом №127/23758/16-ц виданим 07.02.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку щомісячно.

З інформації наданої Першим Відділом ДВС у м. Вінниці №110682 від 22.07.2024 слідує, що станом на 22.07.2024 заборгованість по виконавчому листі №127/23758/16-ц відсутня, так як аліменти щомісячно утримуються із доходів боржника.

Згідно довідки про доходи від 31.08.2024 вбачається, що загальна сума доходів ОСОБА_1 нарахована за період з лютого 2024 по липень 2024 року становить 275036,69 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення аліментів на утримання сина, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виходячи з встановлених обставин справи, із врахуванням інтересів сина, його віку дійшов правильного висновку, що батько й матір мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своєї дитини, а також що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, оскільки ним не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин, які зазначені у позовній заяві позивачем

Визначений розмір аліментів у даному випадку, дасть можливість відповідачу, як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

ОСОБА_1 в свою чергу оскаржуючи рішення суду, не заперечує щодо наявності підстав для стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак, не погоджується із розміром стягнутих аліментів, так як розмір визначений судом є завищеним, оскільки із заробітної плати здійснюються відрахування на сплату аліментів на утримання дитини від іншого шлюбу в розмірі частини заробітку щомісячно, що становить 10 800,00 грн.; проживає у орендованій квартирі в м. Коломиї за яку щомісячно сплачує орендну плату в сумі 7500,00 грн та оплачує комунальні послуги, які в середньому становлять 535,00 грн.; сплачує комунальні послуги за квартиру в м. Вінниці та наявні кредитні зобов`язання перед банками в розмірі 33775,00 грн та 39000,00 грн., тому враховуючи всі необхідні платежі в середньому становлять 29146,39 грн, при цьому грошове забезпечення складає в середньому 41 000,00 грн.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та його сукупний дохід за період з лютого 2024 по липень 2024 року становить 275 036,69 грн., (а.с. 104), тобто розмір його грошового забезпечення є достатнім для сплати аліментів на утримання сина.

Судом враховано те, що відповідач несе додаткові витрати на оренду житла щомісячно із додатковою оплатою необхідних комунальних послуг, що підтверджується матеріалами справи, а також має боргові зобов`язання перед банками, однак суд оцінює такі додаткові витрати ОСОБА_1 критично, оскільки суду не доведено належними та допустимими доказами їх необхідність.

Добровільна сплата відповідачем за дитячий садочок в розмірі 960,00 грн, не звільняє його від обов`язку сплати аліментів на дитину та підтверджує можливість останнього надавати допомогу сину.

Тому доводи відповідача відносно того, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та не відповідає його можливостям, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки не спростовують вірний висновок суду першої інстанції та не звільняє від обов`язку на утримання свого сина.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що чинним законодавством передбачено, що розмір аліментів на двох дітей складає 1/3 частку від заробітку (доходу) платника аліментів.

У ч. 2, 5 ст. 183 СК України зазначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Зі змісту вказаної статті слідує, що лише у разі пред`явлення позову про стягнення аліментів на двох і більше дітей суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, і розмір такої частки цією статтею не обмежений.

Одна третина заробітку (доходу) платника аліментів стягується судом при видачі судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей.

У даному випадку, ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на одну дитину - сина ОСОБА_3 , питання щодо стягнення аліментів на інших дітей відповідача в межах даної справи не вирішувалося.

Відтак, вказані доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилався також на фінансову неможливість сплачувати аліменти на сина в розмірі визначеному позивачем через погіршився стан здоров`я, у зв`язку із виконанням військових обов`язків, тому вимушений відвідувати лікарів, проходити дороговартісні обстеження, що потребують значних коштів. Однак такі доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з проходженням такого лікування, а також не доведено належними та допустимими доказами недостатність щомісячного доходу, який він отримує, для надання матеріальної допомоги сину.

Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі скаржником до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, що узгоджується з вимогами статей 182, 191 СК України.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зазначені положення закону відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун