КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/4819/23 Головуючий у суді першої інстанції - Майбоженко А.М.
Номер провадження № 22-ц/824/3298/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Академічний- 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ЖБК «Академічний- 6»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги, відповідно до якого просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2023 року у розмірі 57 137,89 грн, інфляційні втрати у розмірі 11 090,80 грн, 3% річних у розмірі 1 754 грн, пеню у розмірі 22 239,46 грн, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та є співвласником багатоквартирного будинку, в якому було створено ЖБК «Академічний-6».

Позивач, який здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території для забезпечення всіх мешканців будинку комунальними послугами, уклав Договори про надання житлово-комунальних послуг з відповідними організаціями, які надають дані послуги.

Позивач зобов`язання виконує належним чином. Відповідач свої зобов`язання не виконує, не здійснює платежів за отримані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2023 року складає 57 137,89 грн..

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року позовні вимоги ЖБК «Академічний- 6»задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Академічний - 6» заборгованість за житлово комунальні послуги за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2023 року у розмірі 57 137,89 грн - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги; 11 090,80 грн - інфляційні втрати; 1 754 грн - 3 % річних; 22 239,46 грн - пені та 2 684 грн - судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, судом не враховано, що на момент прийняття оскаржуваного рішення на розгляді Київського апеляційного суду перебувала справа між тими ж сторонами і про той самий предмет, проте позивач не повідомив суду про це.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі 756/3861/21, у аналогічному спорі між сторонами встановлені обставини, які не підлягають доказуванню та мають значення для вирішення цієї справи, а позивач у порушення вимог ЦПК України не повідомив суду про наявність цих обставин.

Також, судом здійснювалось інформування відповідача про дату та час судових засідань проте таких повідомлень він не отримував.

Вважає, що з поважних причин пропустив строк на оскарження заочного рішення суду оскільки не отримував судових повідомлень.

Вказує, що судом не враховано застосування строку позовної давності, оскільки, як вбачається з позовної заяви, розрахунки по стягненню боргу за період часу, що перевищує один рік, а розрахунок пені взагалі відсутній.

Чинне законодавство України, а саме Цивільний кодекс України у ст. ст. 257, 258 визначає загальну позовну давність тривалістю у - 3 роки, та спеціальну (щодо пені), тривалістю - 1 рік.

Цивільний кодекс України у частині 2 статті 258 визначає, що позовні вимоги які застосовуються про стягнення неустойки (пені, штрафу), відноситься до спеціальної позовної давності.

Отже, вимога щодо стягнення пені не підлягає задоволенню у зв`язку з пропущенням строків спеціальної позовної давності, оскільки діапазон пред`явлення вимог у позовній заяві Позивача перевищує 1 рік, що є очевидним пропущенням строку пред`явлення вимоги.

Таким чином, такий доказ як заява про застосування строку позовної давності має істотне значення для вирішення справи, однак він був позбавлений права на подання такої заяви, оскільки не був проінформований про її розгляд, і як наслідок не зміг подати таку заяву.

Звертає увагу, що розрахунки заборгованості, які наявні у матеріалах справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не підлягали до застосування у зв`язку з внесенням наступних змін до Законодавства.

В умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонив: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Також вказує, що власником особового рахунку по квартирі, на яку надаються комунальні послуги є батько відповідача, який помер. Не врахування цієї обставини призвело до скасування аналогічного судового рішення у спорі між цими ж сторонами постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року Київського апеляційного суду у справі 756/3861/21.

Суд безпідставно не врахував, що між сторонами не укладався відповідний договір, який є єдиною підставою для нарахування комунальних послуг, чим порушив норми матеріального права щодо оплати комунальних послуг виключно на умовах договору.

Звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер батько відповідача, ОСОБА_2 , який був єдиним власником особового рахунку. Отже, судом не з`ясовано коло спадкоємців колишнього власника особового рахунку та фактичного боржника за житлово-комунальні послуги.

При цьому, звертаючись з позовом до відповідачів як до зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, суд не з`ясував коло спадкоємців колишнього власника особового рахунку і фактичного боржника за житлово - комунальні послуги.

Судом також не встановлено, чи є відповідач власником (співвласником) житлового приміщення та чи він у ньому зареєстрований. Вказує, що позивач не звертався до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про кредиторські вимоги та про наявність боргу у померлого власника особового рахунку. А відтак вимоги про стягнення боргу до померлої особи до його правонаступників заявлені у неналежний спосіб.

Крім того, суд не витребував у нотаріальної контори спадкової справи та не встановив коло спадкоємців, припустившись формалізму у розгляді справи та не дослідив усіх обставин справи у їх сукупності, що призвело до ухвалення судового рішення на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 рокута ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ЖБК «Академічний- 6» відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та є співвласником багатоквартирного будинку, в якому було створено ЖБК «Академічний-6».

ЖБК «Академічний-6» здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території для забезпечення всіх мешканців будинку комунальними послугами, на підставі договорів з виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг.

Згідно встановленим Статутом підприємства та відповідними рішеннями загальних зборів за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій при нарахуванні плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за спірний період позивачем було застосовано тариф у розмірі: за розрахунками ДІОЦ від 25 листопада 2011 року «Затвердити тарифи по обслуговуванню будинку та прибудинкової території - 2,57 грн./м кв. - 1 поверх; 3,34 грн./м кв. - 2-9 поверхи (діяли до 01.2019) згідно протоколу загальних зборів від 01 лютого 2015 року п.7; згідно протоколу загальних зборів від 01 лютого 2019 року п.2 «Затвердити витрати по управлінню багатоквартирним будинком та вивезенню сміття з 01 січня 2019 року на рівні: управління багатоквартирним будинком - 3,94 грн./м.кв., вивезення сміття - 0,56 грн./м.кв. - 1 поверх; управління багатоквартирним будинком - 5,44 грн./м кв., вивезення сміття - 0,56 грн./м.кв. - 2 - 9 поверхи. Тариф діяв до 31 грудня 2020 року»

Відповідно до виписки з протоколу засідання правління та ревізійної комісії від 11 лютого 2021 року п.1. Затверджено витрати по управлінню багатоквартирним будинком та вивезенню сміття з 01 січня 2021 року на рівні: управління багатоквартирним будинком -4.8 грн./м кв., вивезення сміття - 0.7 грн./м кв. - 1 поверх; управління багатоквартирним будинком 6.5 грн./м кв., вивезення сміття - 0.7 грн./м кв.- 2-9 поверхи; до виписки з протоколу засідання правління та ревізійної комісії від 12 лютого 2022 року п.1. затверджено витрати по управлінню багатоквартирним будинком та вивезенню сміття 3 01 січня 2022 року на рівні: управління багатоквартирним будинком -5.8 грн./м кв., вивезення сміття - 0.7 грн./м кв. - 1 поверх; управління багатоквартирним будинком - 7.5 грн./м кв., вивезення сміття - 0.7 грн./м кв. - 2-9 поверхи, виписки з протоколу засідання правління та ревізійної комісії від 12 лютого 2023 року п.1. Затвердити витрати по управлінню багатоквартирним будинком та вивезенню сміття з 01 лютого 2023 року на рівні: управління багатоквартирним будинком -7.1 грн./м кв., вивезення сміття - 0.7 грн./м кв. - 1 поверх; управління багатоквартирним будинком - 8.8 грн./м кв., вивезення сміття - 0.7 грн./м кв. - 2-9 поверхи.

Щодо тарифів, встановлених, затверджених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, вони регулюються Національною комісією в сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до укладених договорів з виробниками послуг та позивачем (як колективним споживачем) встановлено, що затверджені ціни/тарифи за надані послуги встановлюються виробниками послуг, а позивач зобов`язаний оплатити за надані послуги.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Надалі позивач зобов`язаний надати послуги з гарячого та холодного водопостачання, водовідведення та опалення, вивозу твердих побутових відходів, обслуговування ліфтів до кінцевого споживача (тобто кожного квартиронаймача).

ЖБК «Академічний-6» надає житлово-комунальні послуги власнику квартири, а власник квартири, споживаючи ці послуги, в повному обсязі та вчасно, щомісяця, повинен сплачувати за це кошти.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ЖБК «Академічний-6» суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання житлово-комунальних послуг. Відповідач своїх зобов`язань не виконує належним чином, не здійснює платежів за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних у та пені, суд першої інстанції виходив із прострочення відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо оплати послуг за житлово-комунальні послуги.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга-послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Разом із тим, пунктами 1 та 5 частини 2 статті 7 вказаного Закону передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 12-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та є співвласником багатоквартирного будинку, в якому було створено ЖБК «Академічний-6». Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не оплачував комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборгованість в розмірі 57 137,89 грн.

Також судом встановлено, що нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території позивачем проводиться з урахуванням тарифів, встановлених, затверджених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, вони регулюються Національною комісією в сфері житлово-комунальних послуг. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

В оцінці аргументів відповідача про те, що власником особового рахунку по квартирі, на яку надаються комунальні послуги є батько, який помер, а також те, що між сторонами не було укладено договору, який є єдиною підставою для нарахування комунальних послуг, колегія суддів враховує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

У межах даного предмета спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням обставин використання житлової послуги надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, тому перш за все дослідженню і оцінці підлягали такі докази, які підтверджують факт споживання відповідачем послуг, що надаються позивачем.

Як на підставу проживання в квартирі позивачем ЖБК «Академічний - 6» надано Акти, що в кв. АДРЕСА_3 в будинку ЖБК «Академічний - 6» за адресою АДРЕСА_4 з моменту заселення постійно мешкають ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .. Акт складено для визначення сплати за надання комунальних послуг за фактичною кількістю мешканців. (а.с. 13 - 21).

Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки за даними Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонського РДА від 18 квітня 2024 року № 92037047, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 98).

Встановивши, що позивачем надаються житлово-комунальні послуги в будинку за адресою реєстрації та проживання відповідача, який є споживачем цих послуг, суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку, що у зв`язку з неналежною сплатою відповідачем грошових коштів на утримання квартири АДРЕСА_2 у нього перед позивачем утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Безпосередньо між сторонами у справі договір про надання житлово-комунальних послуг в письмовому вигляді укладений не був, хоч обов`язок щодо його укладення покладається саме на споживача - відповідача у справі ОСОБА_1 . Проте, відсутність письмово-оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Посилання відповідача у справі на те, що власником особового рахунку був його батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпідставним, оскільки саме по собі поняття власник особового рахунку є необґрунтованим, оскільки Особовий рахунок - це унікальний набір цифр, за допомогою якого ідентифікують споживача для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України №23 від 31 січня 2020 року, Зареєстровано в Міністерствіюстиції України 25 лютого 2020 року за № 202/34485 «Про затвердження Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» визначено що абонентський номер споживача - номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі.

Тому посилання відповідача на те, що раніше особовий рахунок (абонентський номер споживача) на оплату комунальних послуг був зареєстрований на його батька, не звільняє відповідача від виконання вимог визначених пунктами 1 та 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині оплати отриманих відповідачем у справі ОСОБА_1 послуг, які наданні позивачем у справі, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_5 , а позивач надає відповідні комунальні послуги за даною адресою.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що у спірний період позивач надавав житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується наявними в матеріалах справи даними. Відповідач зареєстрований в спірній квартирі.

Посилання відповідача що на момент прийняття оскаржуваного рішення на розгляді Київського апеляційного суду перебувала справа між тими ж сторонами і про той самий предмет апеляційний суд сприймає критично, оскільки позовні вимоги у вказаних справах стосуються різних періодів стягнення.

Проте, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності розміру нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідно до Постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 року заборонено нарахування штрафів, пені та інфляційні нарахування за надані комунальні послуги.

Як вбачається із розрахунку нарахувань 3 % річних та інфляційних втрат та пені на суму заборгованості за комунальні послуги квартири АДРЕСА_2 , який було додано до позову то інфляційні втрати складають у розмірі 11 090,80 грн, 3% річних складають суму 1 754 грн, пеню у розмірі 22 239,46 грн. Розрахунок здійснено за період з 01 березня 2021 року по 31 березня 2023 року.

Однак, з урахуванням вимог Указу Президента від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», позивач неправомірно нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати за період з 22 лютого 2022 року по 31 грудня 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що розмір інфляційних втрат та 3% річних має бути нарахований за період з 01 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що становить суму: 3% річних у розмірі 1 312 грн, інфляційні втрати - 8 864,50 грн, пені - 15 270,74 грн.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за надані комунальні послуги, проте суд першої інстанції невірно визначив період нарахування інфляційних втрат та 3% річних та пені, що призвело до невірного визначення і суми цієї заборгованості. А тому, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, ухвалення в цій частині нового судового рішення в резолютивній частині щодо визначеного розміру заборгованості про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

В силу ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку ч.ч.1.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 2 684 грн судового збору. Відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено 4 026 грн. Про інші витрати сторонами не заявлено.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення в розмірі 82 585,04 грн, що становить 89,55 % від заявленого позивачем розміру, то компенсація позивачу за рахунок відповідача підлягає 89,55% від суми сплачено збору, що становить 2 403,52 грн. Відповідно відповідачеві підлягає компенсації 10,45 % понесених судових витрат, що становить 420,71 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з цим, компенсації підлягають судові витрати понесені позивачем у розмірі 1 982,81 грн, що становить різницю між сумами судових витрат, що підлягають компенсації кожній із сторін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження частково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Академічний- 6» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних та пені - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Академічний- 6» до ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Академічний- 6» 3% річних у розмірі 1 312 грн, інфляційні втрати - 8 864,50 грн, пені - 15 270,74 грн, а всього 25 447,24 грн (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок сім гривень двадцять чотири копійки), які нараховані за період з 01 березня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Академічний- 6» судового збору у розмірі 2 684 грн змінити, зменшивши суму судового збору з 2 684 грн до 1 982,81 грн.

В решті заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв