Справа № 473/6314/24
"04" березня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 11 квітня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_1 . Угоду про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої банк відкрив на користь позичальниці відновлювальну кредитну лінію зі строком кредитування в 1 рік (з можливістю продовження цього строку) та максимальним розміром в 200 000 грн, та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту DEBIT WORLD MASTERCARD зі строком дії 2 роки з моменту випуску, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 24 % річних від розміру заборгованості за кредитом.
22 лютого 2021 року ТОВ «ФК Форт» уклало з АТ «Альфа-Банк» Договір факторингу №1, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК Форт» за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 11 квітня 2017 року.
23 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Форт» Договір факторингу №01-23-02/21, за яким ТОВ «ФК Форт» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 11 квітня 2017 року.
Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 22 лютого 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 50 699,27 грн, у тому числі:
- заборгованість за простроченим кредитом 41 811,49 грн;
- заборгованість за овердрафтом 636,38 грн;
- заборгованість за процентами 7 051,40 грн;
- штраф за порушення умов договору 1 200 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача Євтодьєв А.О. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з?явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 11 квітня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_1 . Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої банк відкрив на користь позичальниці відновлювальну кредитну лінію зі строком кредитування в 1 рік (з можливістю продовження цього строку) та максимальним розміром в 200 000 грн, та для користування кредитним лімітом надав останній міжнародну платіжну карту DEBIT WORLD MASTERCARD зі строком дії 2 роки з моменту випуску, а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних від розміру заборгованості за кредитом.
22 лютого 2021 року ТОВ «ФК Форт» уклало з АТ «Альфа-Банк» Договір факторингу №1, за яким АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК Форт» за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 11 квітня 2017 року.
23 лютого 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Форт» Договір факторингу №01-23-02/21, за яким ТОВ «ФК Форт» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 11 квітня 2017 року.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Суд встановив, що кредитний договір був укладений з дотриманням передбачених законом вимог (шляхом направлення позичальницею оферти на укладення правочину та акцептування пропозиції банком), підписаний сторонами правочину, містить усі умови, що є істотними для даного виду договорів, зокрема розмір кредиту, строк кредитування, розмір плати за користування кредитом (процентів), порядок повернення кредиту.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Таким чином, до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», як фактора, перейшли усі права кредитора за кредитним договором від 11 квітня 2017 року, зокрема право на стягнення заборгованості у випадку неналежного виконання позичальницею умов кредитного договору.
Суд встановив, що ПАТ «Альфа-Банк», як первісний кредитор, належним чином виконав умови кредитного договору, зокрема відкрив на користь ОСОБА_1 кредитну лінію з встановленням кредитного ліміту. Для користування кредитом надав позичальниці окрему кредитну картку зі строком дії 2 роки.
Зі свого боку позичальниця умови договору належним чином не виконувала, у зв?язку з чим виникла заборгованість.
Ці обставини знайшли своє повне підтвердження копією банківської виписки з рахунку позичальниці.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за кредитним договором становить 50 699,27 грн, у тому числі:
- заборгованість за простроченим кредитом 41 811,49 грн;
- заборгованість за овердрафтом 636,38 грн;
- заборгованість за процентами 7 051,40 грн;
- штраф за порушення умов договору 1 200 грн.
Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним.
Як вбачається з наданого розрахунку, протягом періоду кредитування первісний кредитор нараховував позичальниці щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, інші комісії, та за рахунок внесених нею на виконання умов договору коштів здійснював часткове погашення комісій, а частину їх списував із включенням до заборгованості за тілом кредиту.
Також банк нараховував позичальниці неустойку за порушення умов договору (штраф).
Однак, зі змісту кредитного договору (копій Оферти та Акцепту на укладення Угоди про обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії) вбачається, що окрім розміру кредитної лінії, узгодженої сторонами процентної ставки за користування кредитом, він не містить умов щодо встановлення інших (в тому числі зазначених вище) платежів.
Додатково долучена позивачем до позову Довідка про умови кредитування з використанням картки « ОСОБА_2 » також не містять вказаних умов.
Доказів щодо узгодження та підписання сторонами кредитних відносин інших додаткових документів з встановленням умов щодо сплати комісій, неустойки матеріали справи не містять.
Що стосується нарахованих процентів, то зі змісту кредитного договору та Довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум» вбачається, що сторони узгодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних від розміру заборгованості (фактично безпроцентний кредит).
Доказів щодо узгодження сторонами кредитних відносин іншої процентної ставки (згідно позову 24 % річних) матеріали справи не містять.
За встановленого, нарахована неустойка не підлягає стягненню, сплачені відповідачкою кошти, зараховані на сплату нарахованих комісій підлягають перерахуванню на оплату заборгованості за кредитом, а комісії, списані та зараховані до заборгованості за кредитом, підлягають виключенню з неї.
Аналогічно, оскільки позивач не довів наявності та розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, а тому у цій частині вимоги також є безпідставними.
За встановленого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню лише заборгованість за кредитом (тілом кредиту).
Тому, при визначенні наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, повинні братися до уваги лише розмір фактично отриманого позичальницею кредиту та розмір платежів, внесених останньою на його погашення.
Згідно виписки з рахунку позичальниці (а.с. 25-33), за період кредитування ОСОБА_1 скористалася кредитними коштами в загальному розмірі 117 917,40 грн, а сплатила в порядку виконання умов кредитного договору 100 112,40 грн.
За встановлених обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором, а саме заборгованість за кредитом у розмірі 17 805 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 063,43 грн судового збору.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору від 03 липня 2024 року №03-07/24, укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., про надання правничої допомоги (у якому узгоджено оплату наданих адвокатських послуг в розмірі 2 000 грн за 1 годину роботи), а також копії документів, що містять перелік, детальний опис та вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: надання консультації, вартість послуги (0,5 год.) 1 000 грн; правовий аналіз документів, законодавства, судової практики, вартість послуги (2 год.) 4 000 грн; підготовка та подання позовної заяви, вартість послуги (2,1 год.) 4 200 грн, загальна вартість - 9 200 грн.
Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому (з урахуванням розміру задоволених позовних вимог) дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 1 500 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв