ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/383/23 Номер провадження 22-ц/814/1961/25Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року позивач звернулася до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просила визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках по частці кожному та визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:055:0156 площею 0,0612 га, на якій розташований житловий будинок, в рівних частках по частці кожному.

В обгрунтування позовної заяви вказувала, що 06 червня 1998 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був припинений 25 листопада 2022 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Під час перебування у шлюбі в грудні 2021 року вона з чоловіком придбали будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 який в цілому складається з будівель: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - прибудова, «а2» - прибудова, «Б» - сарай, «Г» - сарай, «г» - погріб, «Е» - вбиральня, № 3 - 7 господарські споруди загальною площею 75, 2 кв. м. та житловою площею 29,4 кв. м..

Зазначений будинок знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :50:055: 0156 площею 0, 0612 га. Після купівлі будинку вона зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку. На даний час вона разом із дітьми та відповідачем зареєстровані в будинку. Оскільки будинок та земельна ділянка придбані в період шлюбу, однак право власності зареєстровано лише за відповідачем, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

28 березня 2023 року відповідач подав зустрічну позовну заяву та просив визнати його особистою приватною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обгрунтування зустрічної позовної заяви вказував, що дійсно з 06.06.1998 по 03.01.2023 він перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі. На підставі договору дарування від 15.11.2003 отримав у дар квартиру АДРЕСА_2 . Окрім цього після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкував її земельний пай, який розташований на території Комишнянської селищної ради Миргородського району та перебував в оренді у ТОВ «Агротехгарантія».

З 2003 він та ОСОБА_1 використовували квартиру для власного проживання. Проте у листопаді 2021 він відповідно до договору купівлі-продажу від 25.11.2021 продав квартиру за кошти в сумі 391500,00 грн. Після продажу квартири 07.12.2021 придбав спірний житловий будинок за кошти в сумі 405704,00 грн. та спірну земельну ділянку за кошти в сумі 20900,00 грн. Розрахунки в угодах відбувалися готівкою у доларах США. Так за продаж квартири фактично отримав від покупця готівкою 14000,00 доларів США. У самому ж договорі ціна була казана в українській валюті за курсом долара із додаванням витрат на підготовку та оформлення цього договору. Відтак на момент купівлі житлового будинку та земельної ділянки 07.12.2021 він мав кошти в сумі 14000 доларів США, що отримав від продажу квартири, що за курсом обміну валют, за курсом 27,624 грн. за 1 долар США, складало 386736,00 грн. (14000 доларів США х 27,624 грн.). Окрім цього він мав кошти в сумі 23653,90 грн., які отримав в якості орендної плати за земельний пай своєї матері.

Отже станом на 07.12.2021 він мав кошти, які отримав від реалізації особистого майна, в сумі 410389,90 грн. (386736,00 грн. + 23653,90 грн.), що перевищує зазначену у договорі ціну купівлі спірного житлового будинку - 405704,00 грн.

Проте він фактично передав продавцеві не усю суму коштів, які зазначені у договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, оскільки на момент купівлі-продажу житлового будинку він перебував у занедбаному стані і потребував ремонту. Зокрема, житловий будинок не мав опалення, оскільки прийшла у непридатність груба - домашня пічка на дровах або вугіллі, яка раніше використовувалася для опалення і приготування їжі, тому він усно домовився із продавцем житлового будинку ОСОБА_3 про те, що під час укладення договорів передасть їй кошти в сумі лише 10000 доларів США, а різницю використає для приведення житлового будинку у належний стан, тобто ремонту. З огляду на це під час укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки він згідно розписки передав ОСОБА_3 кошти лише в сумі 10000,00 доларів США, які отримав від реалізації квартири, що належала йому на праві особистої приватної власності. Інші кошти в сумі 4000 доларів США, використав на ремонт житлового будинку протягом зими - весни 2022, зокрема: зробив поточний ремонт стін, придбав та встановив душову кабінку, придбав та встановив опалювальний електричний котел та виконав інші роботи. Факт проведення ремонту житлового будинку, зокрема, придбання будівельних матеріалів підтверджується фіскальними чеками, які збереглися лише частково. Усі роботи виконував особисто.

Також вказував, що рішенням Миргородського суду Полтавської області від 25.11.2022 встановлено, що він і ОСОБА_1 не підтримували шлюбні відносини протягом тривалого часу. Фактично шлюбні відносини були припинені з моменту придбання житлового будинку. Зокрема він у грудні 2021 переїхав до житлового будинку та робив ремонт у ньому. ОСОБА_1 переїхала на орендовану квартиру в будинку АДРЕСА_3 . В подальшому після закінчення ремонту ОСОБА_1 вселилася до житлового будинку та відразу ж звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. З приводу спільного майна подружжя зазначав, що протягом шлюбу з 06.06.1998 по 03.01.2023 позивачка працювала у загальній кількості лише 5-6 років. Протягом останніх приблизно 10 років вона ніде не працювала, а тому, відповідно, не мала ні власного доходу, ні грошових заощаджень. З 2018 він ніде постійно також не працює. Задоволення побутових потреб сім`ї протягом 2018 - 2021 відбувалося за рахунок його випадкових та тимчасових заробітків, тому він також не мав грошових заощаджень. З урахуванням цих обставин вона не мали можливості заощадити кошти на придбання житлового будинку і земельної ділянки.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 4266 гривень 04 копійки.

Рішення суду мотивовано тим, що житловий будинок та земельна ділянка за кошти ОСОБА_2 , які він отримав від реалізації квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності та суму оренди за земельний пай.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Апеляцій скаргу обґрунтовувала тим, що у 2000 році вона з відповідачем за спільні кошти придбали будинок по АДРЕСА_4 , та за спільні кошти здійснили поліпшення і продали його в 2003 році, а у 2003 році за кошти від продажу будинку придбали квартиру по АДРЕСА_5 за 1 872 грн.

Зазначала, що квартира була придбана у занедбаному стані, на її поліпшення було використано значні спільні кошти.

Вказувала, що їй не було відомо, що зазначену квартиру було придбано не за договором купівлі-продажу, а за договором дарування.

Вважає, що зустрічний позов є безпідставним, оскільки спірний будинок та земельна ділянка придбані за спільні кошти подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 06 червня 1998 року перебували у шлюбі, який був розірваний відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2022 року (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.04.2002 ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_2 , яку він прийняв у дар відповідно до договорів дарування від 15.11.2003 (а.с.48,100,104 ).

Вищезазначена квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_2 відповідно до ст. 57 СК України.

Згідно договору купівлі-продажу від 25.11.2021 ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_2 за ціною 391500,00 грн (а.с.50).

ОСОБА_2 отримує орендну плату з жовтня 2021 року в розмірі 23663,90 грн відповідно до договору оренди земельної ділянки №1116, яку отримав в порядку спадкування після смерті матері, що підтверджується довідкою ТОВ «Агротех - Гарантія» та історією по картковому рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.62,105).

Згідно договорів купівлі продажу від 07.12.2021 ОСОБА_2 придбав спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м та спірну земельну ділянку площею 0,0612 га з кадастровим номером :50:055:0156 та цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за загальною ціною 426604,00 грн (405704,00+20900,00), що підтверджується відповідними договорами купівлі продажу та витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 51-56).

Згідно розписки продавця ОСОБА_3 спірного житлового будинку та земельної ділянки, остання отримала від ОСОБА_2 07.12.2021 10000 доларів США за проданий будинок (а.с.57).

За слів відповідача ОСОБА_2 ним були проведені особисто ремонтні роботи в житловому будинку та надані квитанції на придбання будівельних матеріалів (а.с. 58,59).

Сторони зареєстровані в спірному будинку з 08.02.2022, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, а також за вказаною адресою з ними проживають діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до акту підтвердження фактичного проживання особи від 14.10.2022 (а.с.8, 9,17).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що придбаний ОСОБА_2 житловий будинок та земельна ділянка за кошти, що він отримав від реалізації квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності та суму оренди за земельний пай, є його особистою приватною власністю.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Одним із центральних елементів механізму правового регулювання майнових відносин подружжя є презумпція спільного майна подружжя. Тягар доказування того, що презумпція є хибною, покладається на особу, яка заявляє про інший, ніж встановлено презумпцією, порядок речей.

Законним режимом майна подружжя є режим спільної власності, який діє, якщо шлюбним договором не встановлені інші правила.

Так, відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Так, частиною другою статті 60 СК України встановлена презумпція, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності майна подружжя означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до статті 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю.

Зі змісту частини другої статті 60 СК України вбачається, що для застосування презумпції спільності майна подружжя у судовому процесі необхідно встановити наявність між жінкою та чоловіком зареєстрованого у належному порядку шлюбу та факт придбання майна під час перебування їх у шлюбі. Отже, той, хто вважає, що певна річ є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, має підтвердити таке: а)факт перебування жінки та чоловіка у шлюбі протягом певного часу; б)час придбання спірного майна.

Оскільки презумпція спільної сумісної власності подружжя належить до спростовних, то зацікавлена особа може довести, що майно було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява про те, що річ була придбана на її кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325 цс 18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.

Частиною першою, другою статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що за договором дарування від 15.11.2003 ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , яка оцінена у 11 872,00 грн.

У подальшому 25.11.2021 ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_6 цю квартиру за ціною 391 500,00 грн та яка була оцінена ФОП ОСОБА_7 у розмірі 410 700,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 з лютого 2006 року та знята з реєстрації місця проживання 2411.2021. (а.с. 6 зворот)

Таким чином, за час перебування у шлюбі та проживання разом подружжя, ціна на вказану квартиру значно збільшилася.

Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши докази, подані сторонами, колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_2 не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя щодо будинку та земельної ділянки, кадастровий номер :50:055:0156, розташованих за адресою: АДРЕСА_7 унаслідок чого вказане майно є спільним майном подружжя, тому належить їм у рівних частках. Зазначене спростовує доводи зустрічного позову.

Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_2 відповідними доказами не підтверджено сплату коштів за вищевказаний будинок у розмірі 426604,00 грн саме за рахунок належних йому особисто грошових коштів.

Зокрема, і доводи зустрічного позову про те, що ОСОБА_2 фактично передав продавцеві не усю суму коштів, які зазначені у договорах купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, оскільки на момент купівлі-продажу житлового будинку він перебував у занедбаному стані і потребував ремонту, сплативши продавцю кошти у розмірі 10000 доларів США, а решту коштів витратив на ремонт будинку, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються договорами купівлі-продажу від 07.12.2021, де чітко зазначено, що покупцем сплачено повністю кошти продавцю.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача про те, що позивачка доказів фінансової участі у придбанні спірного будинку не надала, є безпідставними, оскільки зазначена квартира набута сторонами у власність за час зареєстрованого шлюбу, тому діє презумпція належності такого майна подружжю, унаслідок чого у позивача відсутній процесуальний обов`язок доведення існування коштів для придбання нерухомого майна, а ОСОБА_2 презумпцію спільності майна подружжя не спростував, тому підстав для задоволення зустрічного позову, немає.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, а вимоги первісного позову підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено невідповідності висновків суду обставинам справи, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та ухваленню нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду із позовною заявою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а за подання апеляційної скарги 9598,59 грн.

Ураховуючи те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 10672,19 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року скасувати. Ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з таких будівель: «А» - житловий будинок, «а» - прибудова, «а1» - прибудова, «а2» - прибудова, «Б» - сарай, «Г» - сарай, «г» - погріб, «Е» - вбиральня, № 3 7 господарські споруди, в рівних частинах по 1/2 частки за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :50:055 площею 0, 0612 га., на якій розташований житловий будинок, у рівних частинах по 1/2 частки за кожним.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 10672,19 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль