Справа №484/4774/24
Провадження № 22-ц/812/159/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Миколаївська електропотачальна компанія»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шикерею І.А., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" до ОСОБА_1 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія" (далі ТОВ «МЕК») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні» положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 1 січня 2019 року ТОВ «МЕК» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429) та виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Миколаївської області.

Відповідно до пункту 7 Постанови НКРЕКП №З 12 від 14 березня 2018 року договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Згідно до умов пункту 1.2 Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Вказують, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 в відділі обслуговування споживачів Первомайського району ТОВ «МЕК» відкритий на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначають, що відповідно довідки голови квартального комітету від 28 травня 2024 року в АДРЕСА_1 фактично проживає без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач особовий рахунок НОМЕР_1 на своє ім`я не переоформила, але продовжувала користуватися електрично енергією за зазначеною адресою. Дані про власника будинку АДРЕСА_1 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Вказують, що 31 травня 2024 року ТОВ «МЕК» за № 749/27-16/24 від 29 травня 2024 року надіслала до Первомайського міськрайонного суду заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 в сумі 4165,69 грн.

14 червня 2024 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було винесено ухвалу по справі № 484/2922/24 провадження № 2-н/484/40/24 про відмову у видачі судового наказу за заявою ТОВ «МЕК» про видачу судового наказу про стягнення боргу за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 .

В ухвалі суду по справі зазначено, що згідно довідки № 3679.31-26 від 13 червня 2024 року виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, інформацію стосовно місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримати неможливо у зв`язку з відсутністю відомостей в реєстраційних базах Первомайської ОТГ Миколаївської області.

Зазначають, що споживач не звертався до ТОВ «МЕК» з вимогою щодо видачі примірника письмового договору.

Заборгованість за спожиту електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 відповідача виникла з 01 липня 2023 року по 31 липня 2024 року, тобто після смерті ОСОБА_2 , яка померла у 2017 році, та складає 4165,69 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь борг за спожиту електричну енергію в сумі 4165,69 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодних відомостей про власника чи будь-яких інших співвласників будинку, спадкоємців будинку за адресою: АДРЕСА_1 . А отже є не доведеним позивачем належними доказами користування саме цим відповідачем послугами з електропостачання за вищевказаною адресою.

В апеляційній скарзі ТОВ «МЕК» вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, не надав належної правової оцінки обставинам, що були встановлені в ході розгляду справи, також вважає, що оскаржуване рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області є незаконними, необґрунтованими та постановленими з порушенням: норм матеріального і процесуального права і таким що порушують права апелянта, тому просили про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Так, вказують, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування договірних відносин щодо постачання електричної енергії, посилання на відповідь виконавчого комітету Первомайської міської ради щодо відсутності реєстрації ОСОБА_1 в Реєстрі територіальної громади міста Первомайська Миколаївської області та не прийняв до уваги, що в позовній заяві повідомлялось про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даних про власника будинку по АДРЕСА_1 .

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частини першої та третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів не вбачає підстав для прийняття нового доказу - довідки голови квартального комітету від 02 грудня 2024 року, яка додана позивачем до апеляційної скарги, оскільки цей доказ був відсутні на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, і апелянт не заявляв в апеляційній скарзі клопотання про долучення вказаного доказу, не наведено причини, за яких він не міг надати їх до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та ОСОБА_2 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

На ім`я ОСОБА_2 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується витягом з особового рахунку, заявою -приєднанням від 24.10.2018.

Згідно довідки від 14 серпня 2024 року про спожиту та оплачену послугу електропостачання за період з 01 червня 2023 року по 01 вересня 2024 року за особистим рахунком № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_2 , заборгованість становить 3665 грн 69 коп.

В позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В матеріалах справи наявна ксерокопія довідки від 28.05.2024 видана головою квартального комітету №40 Гуцаленко Р.Ф., про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації ОСОБА_1 .

Із відповіді виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області №5814/3.1-26 від 04.09.2024 вбачається, що інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в Реєстрі територіальної громади міста м.Первомайськ Миколаївської області - відсутня.

Відомостей про власника чи будь-яких інших співвласників будинку, спадкоємців будинку за адресою: АДРЕСА_1 позивачем не надано.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позивачем вимог.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується у повній мір з огляду на наступне.

Відносини, які виникають між Споживачем електричної енергії та Енергопостачальником регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії (надалі Правила), а також нормативно-правовими актами в сфері електропостачання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є:

одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5.2 Правилами роздрібного ринку електричної енергії електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Споживач електричної енергії зобов`язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів);сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів (п.п. 1, 2 п. 5.5. даних Правил)

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , яка у період з 01 липня 2023 року по 31 липня 2024 року не виконувала своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг.

На обґрунтування вимог позову щодо стягнення боргу за спожиту електричну енергію саме з ОСОБА_1 позивач посилався на довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, квартального комітету від 28 травня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає за спірною адресою без реєстрації.

Однак, із відповіді виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області №5814/3.1-26 від 04.09.2024 вбачається, що інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в Реєстрі територіальної громади міста м. Первомайськ Миколаївської області відсутня.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Аналізуючи надані позивачем докази, колегія суддів звертає увагу, що в обов`язки квартального комітету не входить облік осіб, що проживають на території, яку вони обслуговують, без реєстрації.

Отже, довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, квартального комітету від 28 травня 2024 року, що містить інформацію про факт проживання відповідача у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації, видана поза межами повноважень квартального комітету.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що надана позивачем довідка на підтвердження факту проживання відповідача за спірною адресою не є допустимим доказом.

Отже з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що відповідач є чи була власником зазначеного житлового будинку та/або користувалася ним, отримувала житлово-комунальні послуги у період, за який позивач просить стягнути заборгованість, тобто, що остання була споживачем таких послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а відтак, відсутні підстави для покладення на неї обов`язку зі сплати заборгованості за такі послуги.

Крім того, позивачем взагалі не надано належних доказів того, що ним приймалися заходи для з`ясування особи, яка була чи є власником цього житлового будинку. Відкриття особового рахунку на ОСОБА_2 ще не є свідченням того, що саме вона була власником цього житла. Будь-яких клопотань в порядку частини 1 статті 84 ЦПК України щодо витребування доказів, у зв`язку з неможливістю їх надати, у суді першої інстанції не заявляв.

За такого, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем належним чином користування саме цим відповідачем послугами з електропостачання за вищевказаною адресою є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Зважаючи на викладене, аргументи апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 не є сторонньою особою для ОСОБА_2 , оскільки є онукою та має право на оформлення спадщини колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження родинних відносин між вказаними особами.

Більш того, якщо зважати на посилання апелянта, то ОСОБА_1 може бути спадкоємцем за законом лише за відсутності спадкоємців першої черги.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно приписів статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропотачальна компанія» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 березня 2025 року.