У х в а л а

28 лютого 2025 року

м. Київ

Справа № 366/3212/23

Провадження № 61-1360ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Рибченко Олександр Георгійович (далі - адвокат),

на рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року

у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області (далі - позивач) до Іванківської селищної ради, скаржника, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку та її повернення і

в с т а н о в и в :

1. У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

(1) усунути перешкоди у здійсненні Іванківською селищною територіальною громадою (далі - громада) права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним рішення Страхоліської сільської ради від 8 жовтня 2007 року № У-13-129 у частині затвердження технічної документації з видання державного акта на право власності на земельну ділянку та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0026 площею 1,6204 га (далі - земельна ділянка) для ведення особистого селянського господарства;

(2) усунути перешкоди у здійсненні громадою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним державного акта на право власності серії ЯГ № 178635, виданого скаржнику 16 листопада 2007 року;

(3) усунути перешкоди у здійсненні громадою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом повернення скаржником земельної ділянки на користь громади.

2. 20 серпня 2024 року Іванківський районний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 20 січня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про часткове задоволення позову: усунув перешкоди у здійсненні громадою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом повернення її на користь громади; відмовив у задоволенні інших вимог.

4. 30 січня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 3235/0/220-25 від 31 січня 2025 року), у якій просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

5. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

5.5. Предметом позову були вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки. З огляду на цей предмет та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи Верховний Суд вважає, що вона має незначну складність, не належить до винятків, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19, частиною четвертою статті 274 ЦПК України. Тому суд визнає цю справу малозначною.

5.6. Скаржник не обґрунтував ні те, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, ні те, що скаржник позбавлений можливості спростувати при розгляді якоїсь іншої справи обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями у справі № 366/3212/23, ні те, що остання становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для самого скаржника. Інакше кажучи, відсутнє обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2025 року у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області до Іванківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом визнання недійсним рішення сільської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку та її повернення.

2. Копію цієї ухвали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко